Spioon. Paulo Coelho
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Spioon - Paulo Coelho страница 3
![Spioon - Paulo Coelho Spioon - Paulo Coelho](/cover_pre211288.jpg)
Sestpeale hakkasin seksi pidama mehaaniliseks tegevuseks, millel pole armastusega vähimatki pistmist.
Ent Leiden oli veel hullem kui Leeuwarden; seal oli meie kuulus õpetajate seminar, maanteele viiv metsatukk, käputäis inimesi, kel polnud muud teha kui teiste elusid lahata, ja muud mitte midagi. Ühel päeval hakkasin suurest igavusest ühe naaberlinna ajalehe kuulutusi lugema. Leidsin sellise:
„Šoti päritolu Hollandi ohvitser Rudolf MacLeod, kes teenib praegu Indoneesias, otsib noort naisterahvast, kes sooviks abielluda ja välismaale elama asuda.”
See oli minu pääsetee! Ohvitser. Indoneesia. Võõrad mered ja eksootilised maailmad. Aitas mulle sest konservatiivsest, kalvinistlikust, eelarvamustest ja tüdimusest pungil Hollandist. Vastasin kuulutusele ning lisasin vastusele oma kõige ilusama ja sensuaalsema foto. Ma ei teadnud, et tegemist oli tolle kapteni sõbra välja mõeldud naljaga ning et minu kiri on viimane, kuueteistkümnes, mis kohale jõuab.
Ta tuli minuga kohtuma, nagu läheks sõtta: täisvormis, mõõk vasakul puusal rippumas, pikad briljantiiniga võitud vuntsid, mis näisid pisut varjavat tema inetust ja vanamoelisust.
Esimesel kohtumisel rääkisime niisama tühjast-tähjast. Palvetasin, et ta uuesti tuleks, ja minu palveid võeti kuulda; nädala pärast oli ta jälle platsis, tekitades kadedust minu sõbrannades ja tuska direktoris, kes ilmselt unistas juba oma järgmisest võimalusest. Panin tähele, et ta lõhnas alkoholi järele, kuid ei pidanud seda oluliseks, arvates, et küllap on selle põhjuseks erutus, mida tekitab kohtumine neiuga, kes vähemasti minu sõbrannade hinnangul oli klassi kauneim.
Kolmandal ja viimasel kohtingul palus ta mind endale naiseks. Indoneesia. Sõjaväekapten. Reisid kaugetele maadele. Mida rohkemat oskaks üks noor tüdruk elult tahta?
„Sa abiellud endast kakskümmend üks aastat vanema mehega? Kas ta ikka teab, et sa ei ole enam neitsi?” küsis minult tüdruk, kellel oli koolidirektoriga samasugune kogemus olnud.
Ma ei vastanud. Läksin koju tagasi, ta palus kombekohaselt mu kätt, minu pere võttis naabritelt kaasavara tarvis laenu ja me abiellusime 11. juulil 1895, kolm kuud pärast seda, kui olin kuulutust lugenud.
Конец ознакомительного фрагмента.
Текст предоставлен ООО «ЛитРес».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.
Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.