Пентаграма. Ю Несбьо
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Пентаграма - Ю Несбьо страница 11
![Пентаграма - Ю Несбьо Пентаграма - Ю Несбьо Інспектор Харрі Холе](/cover_pre126290.jpg)
Задзеленчав телефон. Харрі подивився на номер і у черговий раз відзначив, що дзвонить не Ракель.
– Слухаю, шеф.
– Харрі? Ти де? – Б’ярне Мьоллер був стривожений.
– Під водою. В барі «Андеруотер». А що таке?
– Якою ще водою?
– Солонуватою. Напіврічковою-напівморською. У вас – як це? – дуже зайнятий голос.
– Ти п’яний?
– Не так, як хотілось би.
– Що?
– Нічого. Акумулятор сідає, шефе.
– Один співробітник, який був на місці злочину, погрожував написати на тебе рапорт. Говорить, ти був п’яний, коли прийшов.
– Чому погрожував, а не погрожує?
– Я відрадив. Ти був п’яний, Харрі?
– Звичайно, ні, шефе.
– Ти точно впевнений у тому, що зараз говориш, Харрі?
– А ви точно впевнені в тому, що хочете це знати?
Мьоллер незадоволено зітхнув у слухавку:
– Харрі, так далі тривати не може. Я змушений вжити заходів.
– Добре. Спершу усуньте мене від цієї справи.
– Що?
– Ви все прекрасно розчули. Я з цією свинею працювати не буду. Знайдіть іншого.
– У нас не вистачає людей, щоб…
– Тоді звільняйте. Мені начхати.
Харрі поклав телефон у внутрішню кишеню. Він чув, як голос Мьоллера тремтить і б’ється об грудну клітку, навіть приємно. Допивши пиво, Харрі встав і похитуючись вийшов назустріч теплому літньому вечору. Третє таксі, яке він окликнув на Уллеволсвейєн, зупинилося.
– Хольменколлвейєн, – сказав Харрі й відкинув спітнілу голову на прохолодну спинку шкіряного сидіння.
По дорозі він дивився в заднє вікно, спостерігаючи, як у блідо-голубому небі крутяться у пошуках їжі ластівки. В повітрі якраз з’явилася мошва. Саме час для ластівок, аби підкріпитися, з цієї миті й до заходу сонця.
Таксі зупинилося біля великого і трохи похмурого дерев’яного будинку.
– Під’їхати до ґанку? – запитав водій.
– Ні, постоїмо тут, – сказав Харрі.
Він подивився на будинок. Йому здалося, що у вікні він помітив Ракель. Олегу, напевно, скоро пора в ліжко. Уперше з моменту суперечки Харрі приїхав сюди. На душі скребло…
– Сьогодні ж п’ятниця?
Таксист із побоюванням подивився в дзеркало і повільно кивнув.
Дні. Тижні. Господи, як же швидко ростуть ці хлопчиська!
Харрі помасажував обличчя, намагаючись втерти трохи життя в те, що зараз найбільше нагадувало посмертну маску.
Адже взимку здавалося, що все не так уже й погано.
Харрі тоді розкрив кілька великих злочинів, у нього був свідок у справі Елен,