Pavasara dienasgrāmatas. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Pavasara dienasgrāmatas - Edgars Auziņš страница 25
![Pavasara dienasgrāmatas - Edgars Auziņš Pavasara dienasgrāmatas - Edgars Auziņš](/cover_pre1369298.jpg)
Profesore Milāna ienāca klasē ar papīriem rokās.
«Labrīt,» viņa sveicināja, ātri uzmetot studentiem skatienu. – Jūs visi esat dzirdējuši par gaidāmo balli. Jums tas ir ļoti svarīgi. Jūs esat akadēmijas seja, un jums nevajadzētu iekrist ar seju netīrumos. Tradicionāli balli atklāj skolēnu grupa, dejojot valsi. Šajā komandā iekļūst tikai labākie. Parasti mēs nekad neņemam pirmkursniekus, jo neesi vēl pieredzējis, bet šogad, vienojoties ar direktoru, divos pāros no 10 piedalīsies divi pirmā kursa studenti.
Karamele piemiedza Bellai ar aci; bija skaidrs, ka viņi runā par viņu. Bet kurš ir otrais, kurš saņēmis šādu pagodinājumu? Ja viņi izvēlēsies Bellu, tas nozīmē, ka viņai būs nepieciešams partneris, uz kuru būs skolotāja izvēle?
«Ja es nosaukšu tavu vārdu, nāc ārā,» viņa norādīja vietu sev blakus. – Balles atklāšanas komandā tika izvēlēti šādi skolēni: Bella Altmane un Vesta Romanina, aplaudēsim abām talantīgajām meitenēm.
Bella, smaidīdama, pakāpās uz priekšu, visu skatieni nemaz nebija vērsti uz primu, bet gan uz Romaņinu, kura, šķiet, nekādā gadījumā nebija gaidījusi šādu notikumu attīstību. Viņa aizlika rokas aiz muguras un pakāpās uz priekšu.
– Visi pārējie šodien var būt brīvi, sāksim mēģinājumu.
– Vai tu viņus ar kaut ko uzpirki? – Bella jautāja, skatoties uz Romāniņu.
«Interesantākais,» meitene paraustīja plecus un devās prom pie spoguļa sienas.
Protams, Altmans nebija īpaši priecīgs dalīties uz slavas pjedestāla ar nepazīstamu meiteni. Pati Bella nešaubījās, ka tiks izvēlēta, jo viņai ir liela pieredze uz skatuves. Taču viņa nemaz negaidīja, ka uz šo uzlaušanu tiks izvēlēta otrā izvēle. Ideāls scenārijs būtu, ja Vesta ballē sevi pilnībā apkaunotu un tiktu izmesta no akadēmijas. Bella ir pieradusi pie smagas cīņas. Būdama baletskolas audzēkne, viņa jau agrā bērnībā sapratusi, ka par savu vietu saulītē jācīnās, un ne vienmēr ar godīgiem līdzekļiem. Balets ir nežēlīga pasaule, kurā meitenes tikai ar spēcīgu raksturu tiek līdz galam un spīd uz skatuves kā apm. Altmanam tas viss bija, bet Romanina nevienam nebija pazīstama, un tas bija tas, kas kaitināja bijušo balerīnu.
Sācies pirmais deju kolektīva mēģinājums. Lielāko daļu dalībnieku veidoja maģistrantūras studenti, un tikai Vesta un Bella bija jaunākās no visām, taču meitenes nebija tās sliktākās. Un kā jūs pat varat izvēlēties sliktāko starp labākajiem? Tas, iespējams, nav iespējams, un tas nav jādara.
Sākumā visi tika sadalīti pa pāriem, un tad viņi sāka mācīties valsi. Šī akadēmija no citām šāda veida iestādēm atšķīrās ar to, ka šeit tika izmantotas tikai jaunas lietas. Profesori nebaidījās eksperimentēt gan mūzikā, gan deju kustībās. Jūs nevarat izveidot izcilu lietu, ja pastāvīgi ievērojat kanonus. Spožas lietas nedrīkst iestrēgt stereotipu un standartu ietvaros, tām ir jāiet tālu ārpus tiem vai jāattīstās pilnīgi atsevišķi no tām.
Mēģinājums ilga sesto stundu pēc kārtas, visi bija diezgan pārguruši, taču neviens negrasījās padoties un teikt, ka spēki izsīkst. Tādi cilvēki kā viņi ir pieraduši strādāt līdz spēku izsīkumam, jo tad, kad vairs nejūt ne kājas, ne rokas, tikai tad jūtas patiesi laimīgi.
Vesta šajās stundās bija laimīga, viņa pat pilnībā aizmirsa par notikumiem, kas notika no rīta. Dejošana viņu patiešām aizveda tālu uz tām zemēm, kur viņa varēja ļauties un nodoties emocijām.
– Brauksim atkal prom no sākuma! – Milāna teica, sita plaukstas. – Vesta, atlaid muguru un pasmaidi. Bella, uzticieties savam partnerim, jūs esat komanda, kas nozīmē, ka darbībās esat līdzvērtīgs. Ļaujiet viņam vadīt, vienkārši uzticieties viņam. – Ej! – sieviete ieslēdza mūziku un nostājās malā.
Un atkal no skaļruņiem plūda patīkama mūzika, piepildot dejotāju prātus. Viņi virpuļoja skaistā valsī. Taču kādā brīdī Vestai šķita, ka viņa ir aizmirsusi, kā elpot. Meitene sāka aizrīties, viņa apstājās, un viņu pārņēma klepus lēkme. Profesors uzreiz izslēdza mūziku, visi pāri apstājās un skatījās uz meiteni, kura bija saliekta uz pusēm no briesmīgas klepus lēkmes. Tas viņai vēl nekad nebija noticis, viņa aizsedza muti ar roku, viņai trūka gaisa, viņas acis satumsa, Vesta apsēdās uz grīdas, turpinot šausmīgi klepot, skolēni viņu aplenca.
– Bella, atnes ūdeni! – profesore pavēlēja, dodoties pie meitenes.
Altmane pamāja ar galvu un izlidoja no deju zāles, visus nobiedēja šāds notikums, jo pirms tam viss bija kārtībā. Romāņina pielika otru roku pie krūtīm, tādējādi cenšoties atgūt elpu. Uz to viņas acīm saskrēja asaras. Pēc minūtes Bella atnesa glāzi ūdens un pasniedza Milānai.
«Iedzer Vestu,» sieviete teica, paceļot glāzi pie meitenes lūpām.
Viņa ar trīcošām rokām paņēma glāzi un maziem malciņiem sāka dzert ūdeni, klepus pazuda, un pāris minūšu laikā viņi iztukšoja visu glāzi. Viņai joprojām bija grūti elpot, viņa neatvēra acis.
– Kā tev iet? – profesors Milāns jautāja, turēdams meiteni aiz pleciem. – Varbūt vajag apmeklēt ārstu?
«Viss ir kārtībā,» Vesta atbildēja aizsmakušā balsī un beidzot atvēra acis, viņa ieraudzīja studentu un profesora izbiedētās sejas. «Es tikko aizsmaku, acīmredzot man tagad ir daudz labāk.»
– Šodien mēģinājums ir beidzies. Rīt es tevi gaidīšu šeit pēc nodarbībām,» viņa pasniedza roku Vestai, meitene pateicīgi pamāja ar galvu un piecēlās no grīdas. – Un tu, ej pie ārsta.
Romanīna jau grasījās atbildēt, taču viņu pārtrauca Emmas ienākšana klasē.
«Piedod,» meitene atvainojās. «Vesta, tavs tēvs zvana,» un Emma pasniedza tālruni draudzenei.
Vesta izņēma telefonu no draudzenes rokām un izgāja no klases. Viņas kājas tik tikko varēja viņu noturēt, rokas trīcēja, un balss bija aizsmakusi. Viņa atradās vēsā koridorā un atspieda muguru pret sienu.
– Sveiks tēvs! – teica meitene, aizsedzot acis ar roku.
– Sveika, dārgā, tava balss šķiet mazliet aizdususi.
«Mēs tikko noskrējām krosu, tāpēc es tā elpoju.» Kā tev iet Vai esat mājās vai joprojām esat komandējumā?
– Man pietrūkst savas mīļotās meitas. Jā, es joprojām esmu ceļojumā, es ieradīšos pēc pāris nedēļām un atbraukšu pie jums mācīties, jūs taču neiebilstat, vai ne?
– Kā es varu būt pret? – Vesta meloja, viņai riebās melot tēvam. «Tikai šeit viņiem nepatīk, kad nāk radinieki, noteikumi šeit ir pārāk stingri, tēt.»
«Tas ir labi, manas meitas dēļ es atradīšu veidu, kā iepriecināt jūsu sargus.» Piedod mazulīt, man jāiet, darbs sauc.
«Čau, tēt, man tevis pietrūkst,» meitene nolika klausuli un noslīdēja lejā pa sienu.
Vesta