Raudkindel kate. Dana Marton
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Raudkindel kate - Dana Marton страница 1
![Raudkindel kate - Dana Marton Raudkindel kate - Dana Marton](/cover_pre230933.jpg)
Palju tänu Denise Zazale, Allison Lyonsile ja Maggie Scilliaile.
Raamatu tegelased
Anita Caballo – tema elu purunes, kui ta lavastati süüdi raharöövimises oma perekonna firmast. Nüüd, kui tal on võimalus tõestada oma süütust, kas talle on antud piisavalt aega, enne kui keegi ta igaveseks vaikima paneb?
Brant Law – FJB eriagent. Brant valis Anita missiooni jaoks välja, kuid ei usalda teda kaugeltki. Ei lähe kaua, kui Brant hakkab mõtlema, kas naisel tõesti õnnestub maha lõhkuda müürid tema südame ümbert.
Nick Tarasov – eriülesandega kaitseüksuse liige. Tema treenis naisi missiooniks.
David Moretti – naiste juriidiline nõustaja.
Samantha Hanley, Carly Jones ja Gina Torno – ülejäänud kolm eriülesandega kaitseüksuse liiget.
Tsernyakov – illegaalne relvakaupmees. Tema on maailma viie kõige tagaotsitavama kurjategija hulgas.
Philippe Cavanaugh – rahvusvaheline ärimees, kes on räpastes tehingutes kõrvuni sees.
William Bronten – Anita vana kavaler.
Esimene peatükk
Ta oli sööt, riietatud liibuvasse punasesse siidi, et köita iga ruumis viibiva mehe tähelepanu. Peente õlapaeltega kleit oli libe ja peen, lõhik parema jala kohal paljastas piisavalt palju nahka, et olla huvitav, kuid ikkagi aktsepteeritav tõsise ärinaise juures, kelleks teda peeti.
„Sihtmärk number kaks nähtaval,” kahises Gina hääl peaaegu nähtamatus vastuvõtjas Anita kõrvas.
„Ma ei näe teda.” Ta rääkis endamisi õlal olevasse kunstlille peidetud mikrofoni, keerates end samal ajal aeglaselt ringi, keha pingul. „Kus ta on?”
„Üleval, baarist vasakul. Otse kroonlühtri all.”
Anita vaatas juhatatud suunas, aga liiga palju inimesi seisis tema ja Gina öeldud koha vahel. Suurejooneline vastuvõtt, mille Kaimanisaarte Kaubanduskoda oli oma liikmete auks korraldanud, käis täies hoos, põranda mustavalgeruudulisi marmorplaate oli vaevu näha külaliste jalgade alt, kes sõlmisid suhteid, otsisid uusi tehinguid ja jõid ohtralt šampanjat.
„Käes.” Anita liikus läbi rahva, et jõuda ligemale Philippe Cavanaugh’le, sihtmärgile number kaks.
Sihtmärk number üks Jose Marquez, kõrgel kohal linnaametnik, kellel oli saarel mitu jaemüügikauplust, oli juba lahkunud. Aga mitte enne, kui Gina oli pannud tema juures mängu oma võlud ja saanud talt visiitkaardi, koos palvega tulla järgmisel nädalal esitlusele ja kokku leppima selle üle, mida Savall Ltd., naiste salaoperatsiooni fassaad, võis tema firma heaks teha.
Üks maha võetud, kaks veel järel. Neil oli vaja pääseda ligi kõigile neljale sihtmärgile. Inimesed hukkusid kogu aeg – viimased luureandmed olid seostanud Tsernyakovi kaevanduste pommitamistega Aafrikas. Neil oli vaja tulemusi.
Anita tegi endale sihtmärgi poole teed ilma nähtava kiirustamiseta, otsekui uitaks ta lihtsalt rahva seas, võib-olla otsides sõpra. „Vabandust. Tänan.”
Õhk oli paks raha lõhnast – kallis parfüüm ja kallid sigarid. Tema kümnesentimeetrised kontsad klõbisesid marmorplaatidel, heli oli vaevalt kuulda üle paisuva ja vaibuva, pooles tosinas erinevas keeles käiva vestluse, kokkulöödavate klaaside kõlina, üldisest suminast välja pulbitsevate äkiliste naerupärlite.
Ta kõndis läbi sädeleva rahva rõdu tagaossa. Philippe Cavanaugh, rahvusvaheline laevandusmagnaat, oligi seal, kus Gina oli öelnud, nägus ja heatujuline oma smokingis, süvenenud vestlusse ühe mehe ja kahe silmatorkavalt riietatud naisega. Ta oli tulnud, mis polnud sugugi kindel – kuigi neil olid olnud suured lootused, võttes arvesse seda, et mees oli Kaubanduskoja üks peamisi toetajaliikmeid.
„Käes,” ütles Anita tasakesi ja laskis enda vabaks. „Kus sina oled?”
„All tualettide kõrval.”
Et Gina oli märganud Cavanaugh’d esimesena, kuigi ta oli mehest palju kaugemal ja isegi mitte samal korrusel, ei tulnud üllatusena. Tal näis olevat niisugusteks asjadeks eriline vaist, võib-olla pärandus tema politseiniku-päevilt.
Kui Anita teadis, kuhu hiigelsuures ruumis vaadata, leidis ta oma õhtu partneri kergesti. Kreemivärviline kleit, mida nad olid veennud Ginat selga panema, nägi tema õblukesel figuuril vapustav välja.
Mõte oli olnud, et nad mõlemad ärataksid tähelepanu nii sihtmärkides kui ka saare teistes mõjukates meestes – kellest igaühel võis olla mingeid sidemeid Tsernyakoviga, tabamatu relvakaupmehega, kes oli tosina kõige enam tagaotsitud isiku nimekirja tipus.
Suhteliselt uus luuresõnum, et Tsernyakovil on saarel sidemeid, oli rangelt valvatud saladus mehe kohta, keda peeti üheks ohtlikumatest meestest maailmas. Ülesanne leida see side ja tema kaudu tabada Tsernyakovi asukoht näis võimatu missioonina, mida Anita ja Gina koos Carly ja Samiga – kes täna õhtul jälgis salaja kolmanda sihtmärgi maja – olid nõustunud täitma paar sündmusrohket nädalat tagasi.
„Valmis ühendust võtma?” küsis Gina.
Üks mees kõndis liiga ligidalt mööda ja jälgis Anitat, nii et ta ei saanud kohe vastata.
Mees välgutas huvitatud naeratust. „Tere.”
Anita noogutas talle, et mitte olla ebaviisaks, kuid ei tahtnud teda hetkel julgustada.
„Kas olete siin üksi?” küsis mees.
„Ei, aga paistab, et olen oma kaaslase silmist kaotanud.” Anita tegi näo, et silmitseb allolevat rahvast. „Seal ta on.” Ta viipas ebamääraselt, siis kehitas õlgu. „Ta vist ei näe mind.”
„Kui ta võis teid ära kaotada, pole ta teid väärt.”
Mehe naeratus laienes, näidates säravvalgeid hambaid. „Tohin ma tuua teile juua? Ma olen Michael Lambert.”
„Anita Caballo.” Ta sirutas käe ja vajutas mehe nime endale mällu. „Tänan teid, aga ma arvan, et olen juba liiga palju võtnud.”
„Siis jään ma kindlasti teie kõrvale.” Mees pilgutas silma. „Pealegi, head šampanjat ei saa kunagi liiga palju juua.”
Mees oli pikk ja seksikas – tumedad juuksed, tumedad silmad – ja temas oli pisut rohkem kui natuke üleannetust. Jumelt ja kehatüübilt sarnanes ta natuke Brant Law’le, FJB agendile, kes oli tõmmanud Anita sellesse jamasse, ainult et mehes puudus Law’ lahingutes karastunud karmus. Michaeli nakatav naeratus ütles, et tema keskendub raskelt ainult lõbule. Selles polnud midagi halba. Law oli üleni liiga jäik ja tõsine.
„Michael. Hei, Michael! Jäta minutiks kauni daami tüütamine ja tule siia. Ma leidsin su paadile ostja,” üürgas nende poole üks punapäine hiiglane.
Michael tõstis nimetissõrme, paludes endale aega. „Ma tahaksin selle õnnetu paadi maha müüa,” ütles ta Anitale meelehärmis. „Lubage, et olete siin, kui ma tagasi tulen?”
„Luban,” valetas Anita, et temast lahti saada.
Mees nägi välja, nagu usuks ta teda ainult pooleldi, ja välgutas veel korra võluvat naeraust, enne kui minema kõndis. Anita oleks pidanud olema surnud, et mitte hinnata tema toredat olekut. Küllap pühendas mees