Rudmatainās meitenes piedzīvojumi. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Rudmatainās meitenes piedzīvojumi - Edgars Auziņš страница 9
![Rudmatainās meitenes piedzīvojumi - Edgars Auziņš Rudmatainās meitenes piedzīvojumi - Edgars Auziņš](/cover_pre1369879.jpg)
Nākamajā rītā pēc manis arestēšanas ciemos ieradās Kamilla vecais draugs Fransuā. Viņš bija augsta ranga muižnieka brāļadēls.
Uzzinājis, kas noticis ar drauga māti, Fransuā nekavējoties devās pie tēvoča lūgt palīdzību. Mums ir jāciena tēvocis Fransuā, viņš nekavējoties piekrita. Cietuma apsargu vidū bija cilvēki, kuriem viņš savā laikā daudz palīdzēja. Fransuā sniedza viņiem roku un samaksāja vēl dažiem cilvēkiem.
«Es domāju, ka viņš deva daudz, daudz naudas,» domīgi sacīja Vereti.
Tad uzticami cilvēki no mūsu muižas Kamila un Fransuā priekšgalā veica šo pārdrošo bēgšanu. Birokrātiem viss tika noformēts kā bruņots uzbrukums.
Pēc tam, kad mani aizveda, Fransuā aizgāja, lai neradītu varas iestādēs aizdomas. Kamils un cilvēki, kas bija mums uzticīgi, devās uz nomaļu apmetni, kur mēs visi esam tagad. Vereti tālāk teica, ka pagaidām man informācijas pietiek. Pārējās detaļas uzzināšu vēlāk, bet tagad jāatpūšas un jāpieliek spēks.
Viņa noregulēja manus spilvenus un izgāja no istabas. Paldies, labie cilvēki, nodomāju un aizvēru acis.
Kad pamodos aiz loga jau bija tumšs. Jau no tālienes bija dzirdami kāda smiekli. Suns ierāvās.
Skaļi soļi tuvojas durvīm un tagad Kamilla stāv uz istabas sliekšņa un plaši smaida. Dārgais zēn, man šķita, ka šajā īsajā laikā viņš ir nobriedis un nobriedis.
– Mammu, es priecājos! Vai tev tagad ir labāk? Varbūt vēlies ēst vai atnest kādu klepus novārījumu?
Kamilla sēdēja uz manas gultas malas, saspieda man plaukstas, Dievs, cik es priecājos viņu redzēt!
– Paldies, draugs, nekas nav vajadzīgs. Ja jums tas nav grūti, tad labāk pastāstiet man, kāda veida vieta šī ir un kas notika ar mūsu māju?
Kamils pārcēlās uz krēslu un sāka stāstu.
Aiz kalnu grēdas ir diezgan liela ieleja. Šī vieta, kas ir aizsargāta no ārpasaules, ir droša nelielas apmetnes iedzīvotājiem, kas šeit jau sen ir apmetušies.
Zaļas gleznainas pļavas ar krāsainiem ziediem, strauja upe ar dzidru ūdeni, kalni,
«Mammu, šeit ir šausmīgi skaisti,» Kamilla ar sajūsmu sacīja.
Vietējie iedzīvotāji audzē aitas, kas cilvēkiem nodrošina gaļu un dziju apģērbu izgatavošanai. Šī dzija ir ļoti novērtēta un kalpo kā ienākumu avots cilvēkiem.
Bet galvenais, kas nes peļņu šajā apmetnē dzīvojošajiem cilvēkiem, ir zināms minerāls, kas tiek iegūts alās.
Šis minerāls kalpo kā avots zālēm, kas ir brīnumainas. Pateicoties viņam, daudzi ir izārstēti no briesmīgām un nopietnām slimībām.
Alas sniedzas tālu kalnos, un tikai šo vietu veclaiki zina ceļus un ejas šo kalnu sarežģītajos labirintos.
Alas un kalnu labirintus jau sen sargā milzīgas lidojošas čūskas – šiem pūķiem var pietuvoties tikai daži izredzētie.
Tāpēc tagad esam drošībā – cilvēki no pilsētas neriskēs parādīties šo kalnu tuvumā.
Kas attiecas uz mūsu īpašumu, tas mums vairs nepieder, tas tika konfiscēts.
Mūsu lojālie cilvēki mums sekoja. Timotejs un Marija, Sadijs, Luiss – mūsu dīvais kučieris – Vereti un vēl vairāki cilvēki, viņi visi bez vilcināšanās nolēma dalīties mūsu liktenī.
Es nopūtos, kad viss atkal sagriezās kājām gaisā… Kamils pasmaidīja:
«Man izdevās paņemt līdzi suņus, un Luiss paņēma zirgus!» Lieliski, vai ne?
– Tiesa, jūs visi esat tik lieliski biedri, ka es nezinu, vai kādreiz varēšu jums pateikties… Jā, bet tomēr, kāpēc mani apsūdzēja burvēšanā? Kas par mani ziņoja, kurš zināja manu dzimumzīmi?
Kamils paskatījās prom un izdvesa:
«August, mammu…»
12 nodaļa
– Bet no kurienes?.. Kā Augusts to varēja nodarīt man, mums visiem? Man likās, ka es viņam patīku… Un pūķi, jūs teicāt, ka šajos kalnos dzīvo pūķi… Mans Dievs, vai tā ir taisnība?
Es biju neizpratnē par saviem vārdiem. Kā jūs varat izskaidrot kaut ko tādu, kas ir pretrunā jebkurai loģikai? Mēs neesam pasakā, tiešām!
– Mammu, kas attiecas uz pūķiem, tā ir absolūta patiesība. Tu laikam arī par tiem esi aizmirsis… Par tiem pastāstīšu vēlāk.
Kas attiecas uz Augustu, viņš jau ilgu laiku izrāda jums uzmanības pazīmes. Un sākumā tu biji viņam labvēlīga, jo atraitnei mūsu pasaulē ir grūti dzīvot, un tu jau sen zaudēji savu vīru. Bet tad tu sāki saprast, ka Augustu motivēja tikai pašlabums – viņš kaut kā pārāk neatlaidīgi sāka interesēties par mūsu bagātību, kas, jāsaka, ir diezgan liela,» Kamils nopūtās. – Nu, tu sāki viņu lēnām atstumt, atlikt tikšanās, centies nebūt ar viņu viena.
Reiz zirga izjādes laikā jūs un viņš atradāt sevi vienatnē, prom no citiem, un jūs viegli saplēsāt savu kleitu, aizķerot to uz nokrituša koka zara. Acīmredzot tieši tad Augusts to ieraudzīja.
Un ko es gribu atzīmēt, ka mūsu kalpones un Vereti daudzas reizes redzēja jūs izģērbtu un nevienam neienāca prātā rakstīt denonsācijas. Bet šis kungs nemaz nav nabags. Tagad viņš ir kļuvis vēl bagātāks, jo puse no mūsu naudas aizgāja viņam,“ Kamils skumji iesmējās. „Zini, Fransuā man teica, ka daži no mūsu kopīgiem paziņām atteicās atdot Augustam māju. Piemēram, Dipona kungs un barons Bernards, vai jūs viņu atceraties, viņš cieš no astmas?
Es pamāju ar galvu. Es redzēju šos cilvēkus savās pirmajās vakariņās šajā pasaulē. Tāpat kā jautrs puisis ar pliko galvaskausu, un mans kungs…
Es ātri atveseļojos, iespējams, ārstnieciskās minerālvielas bija līdzīgas mūsu antibiotikām – ķermenis ātri atveseļojās.
Pamazām iepazinu mūsu mazās apdzīvotās vietas iedzīvotājus. Viņi visi bija ļoti pretimnākoši un draudzīgi.
Vīrieši devās uz kalniem, daži devās vairākas dienas labirintos, no kurienes atveda brīnumainus minerālus.
Pēc tam neliela cilvēku grupa šim nolūkam devās uz zemieni. pārdot derīgos izrakteņus un iegādāties nepieciešamos instrumentus un izstrādājumus. Ciema lielākā problēma bija tā, ka kalnos nebija aramzemes.
Tāpēc miltus vai graudus, tāpat kā labību, bija jāved no zemienēm.
Uz katra brīva zemes gabala bija mazi sakņu dārziņi, bija daudz pa pakāpieniem izkārtotas dobes, kuras veidoja vietējie amatnieki.
Sievietes