Gultā ar zvēru. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Gultā ar zvēru - Edgars Auziņš страница 3
![Gultā ar zvēru - Edgars Auziņš Gultā ar zvēru - Edgars Auziņš](/cover_pre1370024.jpg)
Atceļā uz guļamistabu es apstājos pie spoguļa un uzmanīgi paskatījos uz meiteni atspulgā. Mani zeltaini mati bija sapinušies, zem manām lielajām zili zilajām acīm bija ēnas, un mana seja izskatījās nogurusi un nedaudz izsmelta. Ja mani universitātes fani mani redzētu tagad, viņi noteikti beigtu mani saukt par skaistu.
Neapmierināta ar savu izskatu, es atkal atgriezos gultā. Es nevarēju aizmigt, tāpēc varēju tikai gaidīt, kad zāles iedarbosies. Man šīs lēkmes nav bijušas jau pāris nedēļas, tāpēc pamazām sāku par tām aizmirst un dažreiz pat jutos gandrīz pabeigta. Taču šodiena bija īpaši spēcīga un pat kaut kā pārāk reāla, tāpēc pret pašas gribu manī uzplūda atmiņas par pēdējiem trim dzīves mēnešiem. Un mana dzīve tagad noteikti ir sadalīta “pirms” un “pēc”. Manas domas turpināja atgriezties tajā ceturtā marta naktī, kuru tagad es vienkārši nevarēju aizmirst.
Reiz drošā attālumā es slavēju debesis, priecājoties, ka viegli tiku vaļā no šī briesmīgā cilvēka. Pirmajās minūtēs pēc atbrīvošanas es nespēju noticēt savai laimei, tad vēl nesapratu, ka mana nervu sistēma ir acīmredzami pievīlusi. Viņa vienkārši nespēja tikt galā ar stresu, kas bija pakļauts viņai. Dīvaini, bet pagāja trīs mēneši, un es atcerējos katru sīkumu tā, it kā tas būtu vakar. Taču it kā kāds būtu izpalīdzīgi izdzēsis notikumus pēc atbrīvošanas no manas atmiņas: nav skaidrs, kā atgriezos mājās un kā pavadīju atlikušo nakti. Tomēr nākamajā dienā man bija pirmā panikas lēkme, kam sekoja augsts drudzis, drebuļi un stipras galvassāpes.
Šajā nožēlojamajā stāvoklī mani atrada mana māsa Lera, kura sastrīdējās ar savu līgavaini un atgriezās mājās, lai dzīvotu. Iegrimusi savās problēmās, viņa nepamanīja manī acīmredzamās izmaiņas un visu attiecināja uz saaukstēšanos.
Bet es sapratu, ka ar mani kaut kas nav kārtībā. Šis cilvēks salauza daļu no manis vai atņēma daļiņu no manas dvēseles, kā kādā senā lāstā, kur upuris domā, ka ir izglābts, bet no attāluma viņam kļūst tikai sliktāk.
Un tas, kas ar mani notika, tiešām izskatījās pēc kaut kādas burvestības vai vājprāta.
Nākamo nedēļu pēc šīs nakts es tik tikko gulēju un saraujos no kādas asas skaņas. Es jutos tik slikti, ka nopietni gribēju tikt pie psihologa. Tieva, nemierīga un ļoti nervoza – es baidījos no savas ēnas un saskatīju draudus burtiski katrā garajā, melnādainajā un tumšmatainajā vīrieti, kurš kaut nedaudz līdzinājās Viņam. Kopumā es sāku baidīties no visiem cilvēces spēcīgākās puses pārstāvjiem. Iziešana ārpus mājas kļuva minimāla: tikai nodarbību apmeklēšana, un retas tikšanās ar draugu un māsu, kas bija noslēguši mieru ar savu līgavaini un aktīvi gatavojās savām kāzām.
Daria un Lera, kaut arī neko nenojauta, bija nopietni noraizējušās par to, cik dīvaina es esmu kļuvusi. Bet es nevarēju un negribēju viņiem neko paskaidrot, un es nebiju pārliecināts, ka viņi varētu mani saprast.
Četras dienas pēc incidenta draudzene pulcēja kompāniju pie viņas par godu Starptautiskajai sieviešu dienai, un es diez vai varēju piespiest sevi tur sēdēt pāris stundas, kas izraisīja lielu Daškas aizvainojumu. Daudzas reizes es atcerējos to vakaru un atcerējos sarunu, kuras dēļ es gandrīz atdevos. Daška mēģināja mūs iepazīstināt ar sava puiša Mišas draugiem, kuri bija klāt vakarā:
"Nē, es šobrīd nemaz neesmu gatava tikties ar vīriešiem," Lera atcirta kā kaķis, kas iemīlējies savā kapteinī, ar kuru viņa strīdējās.
– Tu, Sofija, arī nesēdi, pretējā gadījumā abi brāļi cīnīsies par tevi! Starp citu, tur nav bagātākā līgavaiņa, Deivids ir ārzemēs, lai gan Miša, protams, arī viņam piezvanīja,” ķircināja Daška.
Pieminot tā cilvēka vārdu, kurš mani gandrīz izvaroja tikai pirms četrām dienām, manas acis satumsa. Manas rokas nodevīgi trīcēja, un vēders sagriezās no spazmas. Nosarkusi līdz matu saknēm, es burtiski izlidoju koridorā, baidīdamās, ka māsa un draudzene nepamanīs manu apjukumu.
Tomēr, būdams pazīstams arī ar manas māsas līgavaini, šis šausmīgais vīrietis turpināja parādīties sarunās.
Maijā Lera, kura nesen uzzināja, ka ir stāvoklī un sūdzējās, ka netiek galā ar gatavošanos kāzām, sāka runāt par svinībām un sarunai uzreiz pievienojās Daša:
– Starp citu, kur būs svētki?
"Es nezinu, ļaujiet Gromovam izlemt," Lera, kā vienmēr, paklausīja savam līgavainim.
"Droši vien kādā no Deivida restorāniem," sapņaini sacīja Daška, "ja nebūtu Mišas, es noteikti viņā iemīlētu." Viņš ir tikai grieķu dievs.
Kaut mans draugs zinātu, ko šis grieķu dievs dara no darba un morāles principiem brīvajā laikā!
Aiz sašutuma, bailēm un aizvainojuma es pēkšņi izteicu:
– Un man šķiet, ka viņš ir ļoti nepatīkams puisis!
Tajā pašā sekundē mans draugs un māsa izplūda smieklos:
– Sof, ar tādu attieksmi pret izskatīgiem vīriešiem tu būsi jaunava visu mūžu!
Pēc šīs nepatīkamās sarunas arī es uz kādu laiku samazināju saziņu ar savu draugu un māsu līdz minimumam.
Kāpēc es negāju uz policiju un neteicu savai ģimenei?
Es pats nezināju atbildi uz šo jautājumu.
Izvarošanas nebija, un daži zilumi un nobrāzumi ir pilnīgs absurds, salīdzinot ar autoritāti un naudu, kas šim vīrietim bija.
Varbūt man vajadzēja sūdzēties manas māsas vīram, taču viņš pats neizcēlās ar priekšzīmīgu izturēšanos pret Leru, tāpēc diez vai viņš to būtu uztvēris nopietni.
Tikmēr es pilnībā distancējos no saviem tuvākajiem radiniekiem, ar kuriem komunikācija iepriekš bija sagādājusi lielu prieku: šo trīs mēnešu laikā mammu un vecmāmiņu gandrīz nemaz neredzēju. Viņi ieradās, lai saskaņotu viesu sarakstu un citus manas māsas kāzu aspektus, taču sākumā es īsti nepalīdzēju ar gatavošanos, un man bija maz jēgas. Saprotot, ka mana uzvedība izskatās dīvaina, atsaucos uz studijām un līdz minimumam piedalījos ģimenes dzīvē.
Tā tas bija, līdz manā dzīvē parādījās Sergejs.
2. nodaļa
Tieši mēnesi pēc tikšanās ar Zvēru manā dzīvē parādījās Sergejs.
Es pazinu Emeļjanovu pāris gadus, jo viņš bija Ekonomikas fakultātes absolvents, kur tagad mācījos ceturtajā kursā. Mūsu lielās grupas pirmais izskatīgais vīrietis ir gara auguma blondīne ar neticami gaiši brūnām acīm un šiku, sportisku augumu. Visām meitenēm bez izņēmuma viņš patika, taču viņš nekad ne ar vienu neveidoja attiecības. Un pēc absolvēšanas viņš pilnībā uzsāka karjeru un tikai reizēm parādījās vispārējās tikšanās, bet es arī tajās biju rets viesis, tāpēc es viņu praktiski nekad nesatiku. Viņa skatienus savā virzienā biju pamanījusi jau iepriekš, taču nekad tiem nepiešķīru lielu nozīmi, jo draugu kompānijā biju pazīstama kā diezgan