Pūķa ēna. Princese. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Pūķa ēna. Princese - Edgars Auziņš страница 14
![Pūķa ēna. Princese - Edgars Auziņš Pūķa ēna. Princese - Edgars Auziņš](/cover_pre1378193.jpg)
Istaba bija kaut kas starp nelielu dzīvojamo istabu un biroju. Pa labi no ieejas atradās koka dīvāns ar mīkstiem spilveniem. Pa kreisi, pie loga, bija liels rakstāmgalds, kas bija pretī tam, un to aizņēma vairāki grāmatu skapji, kas bija piepildīti ar burtnīcām un grāmatām. Tukšās telpas bija dekorētas ar augu un ziedu gleznām. Un vēl bija nodzisis kamīns un blakus krēsls. Atmosfēra man šķita diezgan mājīga. Noteikti mājīgāka par būdiņu kalnos, kur pavadīju savu pēdējo nakti. Un vēl ērtāk nekā mana istaba kotedžā, kuru īrējām.
Es apstājos, kad atcerējos šo brīdi, un tad puiši, ar kuriem mēs atbraucām uz frīridu. Un Ruslana…
– Amira, šurp! – Kirjana mani sauca, atverot vēl vienas durvis, aiz kurām, man par pārsteigumu, bija īsta vannas istaba.
Varbūt ne viss ir tik biedējoši, kā es iedomājos, un civilizācijas priekšrocības šeit nav tik sliktas. Bija pat tualetes līdzība, kas izgrebta no monolīta akmens, kas pēc izskata atgādina malahītu. Tiesa, es nepamanīju skalošanas tvertni vai citas pogas, bet vannas istabā bija jaucējkrāns. Diezgan līdzīgas zemiskām un saprotamas.
– Tur ir izlietne, piepildiet to ar ūdeni un nomazgājiet kājas. Turi dvieli,” Kirjana iegrūda manās rokās tīra izskata lupatu. – Kad pabeigsi, pagaidi mani uz dīvāna, kamēr es mēģinu tev sameklēt kurpes. Es ceru, ka manējais noderēs jums.
Pirms es paspēju kaut ko pateikt, meitene aizgāja. Un es… Tā kā tas notika, es steidzos uz tualeti!
Kā es varu to nomazgāt? Droši vien vecmodīgi – sakrājat ūdeni zem krāna spainī un iztecējat? Metode ir pazīstama, izmēģināta un pārbaudīta vairāk nekā vienu reizi. Man bija jādzīvo īrētā dzīvoklī, kur santehnika bija reāla problēma, kopš bijām lejā no kalniem, es jau kādu laiku sapņoju par tualetes apmeklējumu.
Reāli viss izrādījās daudz interesantāk un tajā pašā laikā nesaprotamāk. Akmens konteinera iekšpuse bija tukša un tīra. Absolūti nepaliek nepatīkamas smakas.
– Es neko nesaprotu…
Nebija laika domāt par šo mīklu, manas kājas prasīja manu uzmanību, un es, vilkusi nost saplēstās zeķes, sāku tās mazgāt, nekaunīgi izmantojot aromātisku augu ziepju gabaliņu. Man niezēja pilnībā nomazgāties, bet sapratu, ka diez vai man būs laiks, ņemot vērā, ka visas tās lupatas būs jānoņem un tad jāuzvelk. Iespējams, Kirjana nenovērtētu šādu laipnības ļaunprātīgu izmantošanu, tāpēc es apmierinājos ar maz – mazgāju rokas un seju un tajā pašā laikā izskaloju muti, uzreiz jūtoties labāk. Lai arī kas tas būtu, tā ir personīgā higiēna.
Es tikko biju pabeidzis, kad pieklauvēja pie durvīm.
– Amira?
– Esmu gatavs! – Es steidzos uz izeju.
"Sēdies šeit," Kirjana norādīja uz dīvānu un pieticīgi paskaidroja: "Es zinu, kā nedaudz dziedināt." Nepietiek, lai kļūtu par pilntiesīgu dziednieku, bet tomēr. "Viņa apsēdās uz zema ķebļa dīvāna priekšā un pavēlēja: "Dod man savu kāju!"
Vienu viņai pasniedzu, priecājoties, ka neuzvilku nobružātās zeķes. Es gaidīju, ka Kirjana sāks eļļot bojājumus ar ziedi vai pat pārsiet. Es kaut kā neticēju plākstera esamībai šajā pasaulē, bet meitene vienkārši sāka kustināt rokas pār manu pēdu.
Es jau grasījos pajautāt, vai viņa par mani ņirgājas, kad pēkšņi sapratu, ka sāpošās sāpes mazinās un pamazām izzūd. Un drīz vien bija palicis tikai patīkams siltums un tirpšanas sajūta, kas cēlās arvien augstāk un augstāk.
– Kas notiek? – nez kāpēc čukstus jautāju.
– Es izārstēju tavu kāju. Dod man vēl vienu,” meitene prasīja, un es nepretojos.
Viņas ārstēšana radīja patīkamus drebuļus gar ikriem un pat muguru. Kājās bija viegluma sajūta, staigājot sasprindzināta. Pazuda arī sāpes kaklā, kas mani mocīja kopš vakardienas.
– Gatavs! – priecīgi pasmaidīja jaunais farmaceits. – Tikai nesaki manai vecmāmiņai. "Viņai nepatīk, kad es izmantoju savu dāvanu," viņa jautāja, noklusdama balsi.
–T-paldies. Es tev neko neteikšu! “Es apsolīju, ārkārtīgā izbrīnā skatoties uz saviem zīdaini rozā papēžiem un kāju pirkstiem, bez neviena griezuma vai kaļķakmens.
Apbrīnojami! Izrādās, ka Kirjana ir īsta dziedniece! Es biju pilnīgā šokā. Man nebija ne jausmas, ka tas tiešām ir iespējams. Kaut kāda maģija, un tas arī viss!
"Lūk, uzmēģini," meitene tikmēr nolika man priekšā nolietotu pāri. "Atvainojiet, citu nav," viņa samulsusi sacīja.
Varbūt visvairāk vietējie apavi atgādināja mokasīnus, pie kuriem biju pieradusi, un es neatteicos. Staigāt basām kājām pa ielu joprojām ir prieks. Mokasīni man piestāvēja. Viņi nekur nedzeloja un berzēja. Par ko es garīgi pateicu īpašu paldies.
– Kā lai es tev pateicos? Man ir desmit vara, vai ar to pietiek? – pastiepu svārku kabatā.
– Ledus! – Kirjana mani izlaboja. – Tas ir smieklīgi, ko tu saki.
"Jā, ledus auksts," es pasniedzu viņai monētas, lai gan man bija žēl šķirties no naudas.
– Vai tas ir viss, kas tev ir? – meitene jautāja, kļūstot drūmi.
"Jā," es atzinu.
– Neko nevajag! Tie ir tikai nolietoti apavi, kas varētu nonākt atkritumu kaugā. Godīgi sakot, man pat ir neērti tos jums piedāvāt. Tu neizskaties pēc ubaga, Amira. Tevī ir kaut kāds noslēpums,” viņa skatījās tikpat pētoši, kā Kafiza skatījās uz mani.
"Jūs pat nevarat iedomāties, kā tas ir!" – es viņai garīgi atbildēju un skaļi teicu:
– Esmu pārliecināts, ka neesmu ubags. Es vienkārši daudz ko aizmirsu. Kafiza teica, ka tas ir peļu novārījuma dēļ… Kaut kāda peļu zālīte, ko es neapzināti brūvēju sev viņas būdā kalnos.
– Ak! Iedzēri malku peļu novārījuma?! Laimējies būt dzīvam! – meitene nopietni nobijās. – Ko tu darīsi tālāk?
"Es nezinu," es paraustīju plecus. – Es meklēšu darbu. Vai jums ir mana darbība?
Darbs aptiekā man šķita labāks nekā darbs krodziņā. Vismaz man te pa dibenu nedabūšu.
"Es pati tīru aptieku, bet jūs neko nezināt par augiem…" Kirjana domāja. – Tu zini? Nāc rīt, es mēģināšu pierunāt tavu vecmāmiņu tevi aizvest, un tajā pašā laikā es izdomāšu, kādu biznesu tev piedāvāt. Pastāsti man, ko tu vari darīt?
– ES varu dejot. "Zīmējiet," es uzmanīgi uzskaitīju.
– Zīmēt ir labi! – Kirjana iesaucās. – Uzgaidi minūti!
Viņa piesteidzās pie lielā rakstāmgalda un izvilka apaļu zīmuli, piemēram, ogles zīmuli, un dzeltenīga papīra lapu. Paskatījusies