Sos! Mans priekšnieks ir asinssūcējs. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Sos! Mans priekšnieks ir asinssūcējs - Edgars Auziņš страница 12
![Sos! Mans priekšnieks ir asinssūcējs - Edgars Auziņš Sos! Mans priekšnieks ir asinssūcējs - Edgars Auziņš](/cover_pre1378532.jpg)
– Ej. Tikai nākotnei neaizmirstiet par sekām,” viņš piemiedz ar aci, pieceļoties no dīvāna.
Un, kad grasos pieskarties durvju rokturim, Krotovs man kliedz:
– Beidz, sniega bumba. Tu kaut ko aizmirsi,” lēnām pagriežos un tajā brīdī ar vienu roku satveru krūšturi, kas lidoja man pretī. Nu, kāds dupsis!
* * *
Tiklīdz jūs atstājat nākamās nāvessoda vietu, sākas cits, proti: jauna cīnītāja kurss ar Krotova bijušo palīgu. Manuprāt, viņai vajadzēja būt gara auguma, liela auguma un ložu necaurlaidīgai sievietei.
Un kādu disonansi es piedzīvoju, ieraugot ārprātīgi trauslu, apmēram trīsdesmit gadus vecu meiteni, tikai garāku par mani. Ļoti mīļa maza sejiņa. Droši vien viņu var droši saukt par skaistu. Ģērbusies kā jauna sieviete. Kā kāds līdzīgs viņai varēja tik ilgi strādāt ar Krotovu, paliek noslēpums.
Kad pēkšņi uz viņas tievās figūras pamanu mazu vēderiņu, man ataust, ka viņa ir stāvoklī. Es nekad neapskaužu cilvēkus, bet tagad nez kāpēc pēkšņi jūtu skaudību. Es vienmēr esmu gribējusi bērnus, bet tas man vienkārši nedarbojas.
Viņa turpina sēro stāstu par grafiku, par to, kā un kam nosūtīt. Viņš man iedod kaudzi sagatavotu apkrāptu lapu. Un viņš vispār dalās ar vērtīgu informāciju, bet es saprotu, ka tas viss mani maz interesē. Mani daudz vairāk uztrauc citi jautājumi. Kāds ir Krotovs un kāds būs mans darbs ārpus biroja? Bet man nav laika uzdot personiskus jautājumus, ņemot vērā, ka kurjers ierodas ar ēdienu.
– Tā būs jūsu atbildība.
– Kas?
– Pasūtiet viņam ēdienu, pamatojoties uz viņa vēlmēm. Šodien viņš to izdarīja pats, rīt jūs to pasūtīsit. Vēlāk es jums iedošu sarakstu ar to, kas viņam garšo un kas negaršo no ēdiena. Viņš ienīst ēdienu traukos. Viss ir jāizklāj uz šķīvjiem. Un, ja jūs viņam nedodat galda nazi, sagaidiet verbālu caureju un idiotiskus uzdevumus šādā stilā: veiciet atspiešanos vai pastāstiet man desmit jokus par lāci. Izklāj ēdienu, pateikšu, ko labot, ja tas ir neglīts.
Nu, tagad ir skaidrs, kāpēc šo idiotu redzēja psihiatrs. Vai varbūt viņš turpina. Kura sieviete var izturēt šādu anomāliju? Un tad man atklājās, ka viņš bija precējies. Es joprojām atceros viņa kuces sievu. Bet viņam nav gredzena.
– Vai viņš ir precēts?
– Nē. Cik man zināms, viņš ir atraitnis.
Skaidrs. Vai nu viņš nogalināja savu sievu, vai arī viņa pārcēla zirgus no dzīves “laimes” kopā ar vīru.
Izpakoju konteinerus un, neatturēdamies, izlaižu pusvaidzi. Siekalas piepilda visu manu muti, tiklīdz es izņemu trauku ar sautējumu un kartupeļiem. Ja nebūtu Tatjanas, kas stāvētu man blakus un sasodītās kameras, es noteikti būtu ēdusi. Porcija, starp citu, ir dāsna. Un tas būtu viss kārtībā. Bet nē, citos traukos ir siļķe zem kažoka un trīs eļļā cepti pīrāgi. Desertā divas siera kūkas ar biezpienu un sauju mandarīnu. Dievs, mani mīļākie mandarīni. Kur tas nelieši tās septembrī dabūja? Arī tik skaista.
– Vai jūs neredzat, ka pīrāgi zilajā šķīvī izceļas no pārējiem? Pārsūtiet uz identisku. Aptiniet dakšiņu un nazi salvetē un novietojiet vēl vienu sauju blakus. Uz šīs paplātes novietojiet glāzi kompota. Un saldumi ir no otras puses.
– Vai ir vajadzīgas divas vizītes, lai tiktu pie viņa?
"Jūs acīmredzot nesapratāt, ar ko sazināties." Jūs redzēsiet šo cilvēku astoņpadsmit vai pat vairāk stundas dienā. Viņš būs tavs… īsi sakot, vēlāk es jums visu pastāstīšu sīkāk. Nāc, atnes viņam pusdienas. Tad mēs turpināsim.
Izrādījās, ka tagad iet pie viņa ir vēl biedējošāk nekā ar Ivanovas adījumu. Taču ne uz pirmās, ne otrās paplātes viņš nekādā veidā nepauž savu neapmierinātību ar neseno incidentu.
"Paldies," pēkšņi saka Krotovs, apsēžoties uz dīvāna.
Dzīve nav godīga. Kā to visu var apēst un nekļūt resnam? Pat es nevaru atļauties tik daudz cepšanas. Ak, tagad es vēlētos, kaut es varētu šādi ietīt savus iecienītos mandarīnus.
– Labu apetīti.
Un, tiklīdz es speru dažus soļus, es dzirdu viņa balsi:
– Vai es tevi atlaidu? – lēnām pagriežos pret Krotovu.
– Vai ir kaut kas, ko es neliku uz paplātēm?
– Jā, tu nenoliku savu dibenu man blakus. Nāc pie manis, Sniega bumba,” viņš uzsit ar plaukstu pret dīvānu, kas man liek nodrebēt. Gan segvārds, gan žests ir naidīgs.
– Tu dosi iesaukas saviem dzīvniekiem, un es neesmu tavs suns, lai izpildītu šādas komandas. Lūdzu, ievērojiet komandķēdi.
"Tu kā suns nepārprotami esi apmācīts tikai priekšējā komandā, un "nāc pie manis" ir tikai kā cilvēks," viņš norāda uz dīvānu un joprojām negribīgi apsēžos viņam blakus. – Vai esat izturējis hormonus? Kas notiek ar jūsu vairogdziedzeri?
"Mans vairogdziedzeris ir tur, kur tam vajadzētu būt."
– Stāvi, Snezhulya, vīnerim ir jāstāv, un vairogdziedzerim jāatrodas. Tātad jūs izturējāt vai ne?
– Nē.
– Kāpēc?
– Tāpēc, ka līguma nosacījumos nebija punkta, ka man tas būtu jādara.
– Jā, tu esi šausmīgs cilvēks. Visa līguma izlasīšana ir spēcīga.
– Kurš teica, ka es to visu izlasīju?
– Kurš teica, ka nav klauzulas par vairogdziedzeri?
– Tu. Tas nupat apstiprinājās.
Ps runa ir par seriālu "Charmed" :)
8. nodaļa
Es gaidīju sarunas par līgumu turpinājumu vai banālo “var iet”, bet noteikti ne to, ka šis gumijas izstrādājums numur divi paņems galda nazi un sāks to pētīt gaismā, acīmredzot meklējot pēdas. Dažiem cilvēkiem joprojām vajadzētu apmeklēt psihiatru.
Krotovs klusēdams noliek malā nazi un sāk ēst sautētu gaļu un kartupeļus. Nu kāpēc pie velna tev atnesa galda nazi? Es dažas minūtes cīnos ar siekalām un skatos, kā šis sūds aprij karstās lietas. Hmm, man būs grūti. Papildus vēlmei apēst visu tīru uz paplātēm, parādījās vēl viena, proti, paņemt apnikušo galda nazi un pārcirst to pa Krotova kaklu.
"Jo tas ir tas, ko es gribu," viņš pēkšņi saka, sniedzoties pēc šķīvja ar siļķi zem kažoka.
– Kas?
"Jūs