Copenhagen Consensus. Группа авторов
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Copenhagen Consensus - Группа авторов страница 5
![Copenhagen Consensus - Группа авторов Copenhagen Consensus - Группа авторов](/cover_pre941496.jpg)
Mulighed 4 · Fjernelse af eksportbarrierer rettet mod de mindst udviklede lande
Et eksempel på denne fremgangsmåde er EU’s forslag om at udvide den told- og kvotefri adgang for eksport fra de lande, der af FN betegnes som “mindst udviklede” af “alt andet end våben” (Everything But Arms). Det kan måske lyde som en god idé, men der er ikke taget højde for handel med serviceydelser, herunder særligt muligheden for at opnå midlertidig arbejdstilladelse, ligesom der også er andre ulemper forbundet med forslaget.
Det er et initiativ, der nødvendigvis har meget ringe global gennemslagskraft, da landene udgør en meget lille del af den globale økonomi. Det vil helt bestemt indebære betydelige fordele for Afrika-regionen syd for Sahara (SSA-landene), hvor eksporten muligvis vil kunne øges med 0,5 milliarder USD årligt, ifølge Verdensbankens skøn. En mere omfattende analyse fra Verdensbanken viser, at de mindst udviklede lande over hele verden kunne opnå fordele på helt op til 2,5 milliarder USD, hvis deres eksportvarer havde uhindret adgang til EU, USA, Canada og Japan. Det ville imidlertid delvis ske på bekostning af andre udviklingslande. Desuden ville det ikke give landene noget særligt incitament til at aftrappe deres egne interne og eksterne handelsbarrierer og ville dermed fjerne deres tilskyndelse til at forsøge at gennemtvinge en global handelsfrigivelse i WTO.
Hvordan kan man bedst sikre fremskridt inden 2010?
Hvis man skal gøre sig håb om et fremskridt i lyset af de stærke protektionistiske kræfter i de enkelte landes magtfulde interne interessegrupper, skal man anlægge en flerstrenget strategi. Den skulle både indebære opmuntring til unilaterale reformer internt i de forskellige lande og til omfattende multilaterale reformer via WTO, suppleret af regionale initiativer af en type, som tilgodeser begge dele. For at imødegå de protektionistiske interessegrupper, som har stort held med at lægge pres på nationale regeringer, skal man argumentere meget kraftigere for frihandel, f.eks. ved at sponsorere politiske tænketanke og andre, som på en effektiv måde er i stand til at formidle analytikernes empiriske resultater til dem, der vil drage fordel af handelsreformerne.
ENORME GEVINSTER VED LIBERALISERING
Kym Andersons beregninger viser, at en liberalisering af handelsbarrierer og fjernelse af landbrugsstøtte er virkeligt gode investeringer
Handelspræferenceaftaler lader til at være en fast bestanddel i den vedvarende udvikling i retning af en liberalisering på området, selv om de isoleret set ikke er den bedste løsning. Ikke-gensidige aftaler (mulighed 4) er af særligt tvivlsom værdi, fordi de lægger en dæmper på yderligere liberalisering og stiller udviklingslande dårligere, hvis de ikke af FN er kategoriseret som værende blandt de mindst udviklede. Det gælder f.eks. fattige lande som Vietnam. Der er lignende ulemper forbundet med frihandelsområder, som kun medfører en brøkdel af de fordele, man ville kunne realisere via multilaterale WTO-baserede reformer.
Resumé af de overordnede fordele
Dette kapitel har taget udgangspunkt i et gennemsnit af de øvre og nedre grænser for de brugte analyser. Den statiske gevinst svarer til en stigning i det globale BNP på 1,8 % efter en fuldstændig tilpasning til de nye omstændigheder. For udviklingslandene ville fordelene blive højere: 2,5 % af BNP. Det antages, at fordelene begynder ved en femtedel af denne procentsats, men at de vil blive forøget med en femtedel hvert år fra 2006 til 2010, hvor de må anses for at være fuldstændigt realiserede.
Derudover er der dynamiske fordele forbundet med frihandel. Et forsigtigt skøn viser, at reformer på området ville øge den årlige økonomiske vækstrate med en sjettedel for udviklede lande og en tredjedel for udviklingslandene. For verden som helhed ville væksten øges fra 3,2 % til 3,8 % årligt, hvilket for udviklingslandene ville betyde en stigning i deres gennemsnitlige årlige vækstrate fra 4,6 % til 6,1 %. For igen at være på den sikre side kan man antage, at den højere vækstrate fortsætter til 2050, og ikke i al uendelighed.
Økonomiske omkostninger forbundet med en aftrapning af subsidier og handelsbarrierer
Omkostningerne forbundet med reformprocessen er engangsudgifter, sammenlignet med fordelene, som er både langsigtede og vedvarende. Omkostningerne omfatter dem, der er knyttet til forhandlingsrunder, støtte til politiske tænketanke, overgangsfaser for virksomhederne og deres ansatte samt samfundsmæssige omkostninger og sociale ydelser forbundet med midlertidig arbejdsløshed. Undersøgelser viser som regel, at den slags omkostninger er relativt små i forhold til fordelene, og at de kan minimeres vha. en gennemtænkt og gradvis implementering af reformerne. Regeringerne kan dog stadig være uvillige til at indføre reformer, fordi tabet af arbejdspladser derved gerne bliver koncentreret og meget iøjnefaldende, hvorimod fordelene til gengæld er så jævnt fordelt over hele økonomien, at de fleste borgere ikke lægger mærke til dem.
I dette kapitel antages det, at justeringsperioden efter en 50 % liberalisering varer fem år (hvilket er betragteligt længere end i de fleste case studies). For hvert enkelt år antages det, at omkostningerne beløber sig til en tredjedel af de endelige samlede statiske fordele af reformen: 243 milliarder USD årligt for perioden 2006-2010, hvoraf 71 milliarder USD påhviler udviklingslandene.
Sociale og miljømæssige fordele
Da handelsreformer kan generere store økonomiske fordele over en lang periode, ville de kunne bidrage indirekte til håndteringen af de andre globale udfordringer, fordi der ville blive flere midler til rådighed. Der ville dog også være nogle direkte konsekvenser for en række centrale udfordringer – f.eks. følgende:
Nedbringelse af fattigdommen ville kunne accelereres, da de udviklingsøkonomier, som vokser hurtigst, har vist sig at være bedre til at nedbringe fattigdommen end lande med en langsom økonomisk vækst;
Smitsomme sygdomme ville kunne håndteres mere effektivt af de lande, hvor fattigdommen er nedbragt, og medicin er bredere tilgængelig og overkommelig i pris;
Konflikter vil sandsynligvis mindskes, når landene bliver mere økonomisk afhængige af hinanden, og når der er færre forhindringer for migrationen; og
Manglende investeringer på uddannelsesområdet, som især berører de fattige familier i udviklingslandene, vil sandsynligvis kunne afhjælpes via stigninger i de internationale priser på landbrugs- og tekstilprodukter – en følgevirkning af handelsreformer.
Globale benefit-cost-forhold
Et lavt estimat af de samlede nettofordele ved at halvere subsidier og handelsbarrierer viser, at den årlige vækst i bruttonationalproduktet vil blive rundt regnet fordoblet efter den første tilpasningsperiode (som forudsættes at vare fem år). Hvis man antager, at der ikke vil være yderligere fordele efter 2050 (selv om det er usandsynligt), og anvender en diskonteringssats på 5 %, vil nettonutidsværdien blive 23 billioner USD for verdensøkonomien, og halvdelen af dette beløb vil tilfalde de aktuelle udviklingslande. På baggrund af at de estimerede tilpasninger m.m. beløber sig til knap 1 billion USD, bliver benefit-cost-forholdet 24,3 globalt set og 37,9 for udviklingslandene.
Hvis man medregner de sociale og miljømæssige fordele og omkostninger, vil disse tal sandsynligvis blive betydeligt