Īpaši. Ceļš uz izcilību. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Īpaši. Ceļš uz izcilību - Edgars Auziņš страница 14
![Īpaši. Ceļš uz izcilību - Edgars Auziņš Īpaši. Ceļš uz izcilību - Edgars Auziņš](/cover_pre1372515.jpg)
Puisis sēdēja pie sava klēpjdatora un sapņoja to izmest pa logu. Viņš saprata, ka, ja policisti uzzinās par viņu viltībām, viņam būs jārēķinās ar laiku, turklāt ne mazo.
Visi baidījās, ka viss var noiet greizi, bet vēl bija cerība uz brīnumu. Kā arī veselais saprāts, kas kliedza visu pārtraukt un nomierināties, jo šajos spēkos viņiem nav nekā liktenīga. Varbūt ir nelielas briesmas citiem, bet jūs varat pasargāt sevi no ārpasaules un dzīvot mierīgi.
Protams, tas nevienam nederēja.
Rens pārlūkoja klēpjdatoru, ātri kaut ko ierakstīdams uz tastatūras, un Čārlijs staigāja šurpu turpu pa istabu, kaitinot Kūperu, kurš bija noslīdējis krēslā. Viņš šobrīd gribēja izsmēķēt veselu paciņu cigarešu, jo visi šie nervi uz viņu atstāja sliktu iespaidu. Ar nikotīnu viņš atrada mieru, ko viņš nekad vairs neredzēs.
– Čārlij, kāds ir tavs termiņš? – Kūpers jautāja, domādams, ka varētu meiteni nomierināt. Viņa apstājās un viegli pasmaidīja.
– Septiņus mēnešus.
– Oho, diezgan liels. ko tu gaidi?
"Meitene, Rens vēlas viņu saukt par Līnu, man tas ir stulbs vārds, man Emma patīk labāk," Čārlijs teica, bija skaidrs, ka runas par bērnu viņu lēnām nomierināja, viņa pat apsēdās uz gultas.
– Tātad, tu vari apklust, man jau ir grūti. "Es nekad agrāk nebiju izdarījis tik lielu uzlaušanu," Ren sūdzējās.
– Tātad tu jau esi kaut ko uzlauzis? – Islijs uzreiz jautāja, apsteidzot Kūperu, kurš gatavojās jautāt to pašu.
Rens nopūtās un pagriezās pret meiteni.
"Es mainīju savas atzīmes skolā kopš četrpadsmit gadu vecuma." Tas nebija grūti, jo skolas datu bāzes parole ir pārāk vienkārša. Tad, kad iestājos koledžā, arī tur krāpos, bet mazā veidā, nevis kā tagad.
Visiem bija interesanti dzirdēt par Renas dzīvi, jo visi saprata, ka tagad ir saistīti un vienmēr būs kopā. Līdz brīdim, kad viņi atbrīvosies no šiem briesmīgajiem spēkiem. Viņiem, iespējams, būs jākļūst par komandu, piemēram, foršajiem Avengers. Kūpers par to pasmējās, pārsteidzot apkārtējos cilvēkus.
– Kas ir tik smieklīgi? – Rens jautāja.
"Es tikko sapratu, ka mēs veidojam komandu." Kā mēs sevi sauksim? “Luzeri”, “Neveiksminieki”?
Aili iesmējās, viņam sekoja Čārlijs. Tikai Rens sēdēja un pārsteigts skatījās uz visiem. Viņš nesmējās.
Kūpers piecēlās no krēsla un izgāja uz balkona, viņš vairs nevarēja izturēt, viņam tik ļoti gribējās smēķēt. Vīrietis atvēra logu, izņēma no paciņas vienu cigareti un aizdedzināja. Uzreiz kļuva vieglāk, it kā viņa rūpes paliktu kaut kur tālumā un viņu nemaz neskartu. Viņš pat nepamanīja, kā Aili uznāca uz balkona. Viņa savilkās no dūmu smakas, bet tomēr piegāja pie vīrieša, un, ieraugot viņu, valdzinoši pasmaidīja.
"Cigaretes ir ļaunas," saka Islijs, norādot uz Kūpera rokā esošo indi, bet viņš tikai nomurmējas.
“Es zinu, ka kopā ar tabaku es ieelpoju arsēnu un formaldehīdu. Es zinu, ka laika gaitā smēķēšana novedīs pie ekstremitāšu mazo kapilāru atrofijas un palēninās asinsriti, izraisot hipoksijas stāvokli. Es to visu zinu, jo esmu pazīstams ar cigarešu sastāvu. Mani tas nevar nobiedēt. Es pats izvēlējos šo ceļu.
Aili izbrīnā pavēra muti. Viņa negaidīja, ka vīrietis vienā elpas vilcienā izklās tik daudz informācijas un tad pateiks, ka no tā nebaidās. Viņš apzināti nogalina sevi, lēni un sāpīgi.
– Tas ir neprāts! Nogalināt sevi ir ļoti stulbi!
– Labi tev. Arī jūs tagad esat apdraudēts, jo rīkojaties kā pasīvs smēķētājs, un jums ir iespēja saslimt ar astmu vai pat vēzi.
– Dievs, ar tevi nav iespējams sazināties! – Aili iekliedzās un abi iesmējās.
Kūpers Īlijam šķita kā staigājoša enciklopēdija, kurai vajag tikai dot tēmu un informācija plūdīs kā pa strūklaku. Un viņai tas patika. Viņu vienmēr ir piesaistījuši gudri vīrieši.
Pēkšņi Čārlijs viņiem piezvanīja, pārtraucot smieklus. Kūpers ātri nodzēsa cigareti, izmeta to pa logu un iegāja istabā. Rens sēdēja, rokas salicis uz krūtīm, un klēpjdatora monitors pagriezās pret vīrieti. Ekrānā tika atvērta vietējās policijas datubāze. Kūpers paskatījās uzmanīgāk un ieraudzīja visu, ko vēlējās – pāra vārdus, viņu fotogrāfijas, dzīvesvietas adresi, mācību vietu… Policija strādā ārkārtīgi ātri, un jācer, ka šie pusaudži vēl nav ieslodzīti. cietums. Lai gan visi saprot, ka nevienā cietumā nenonāks. Ar šādām spējām viņus gaida dažādu zinātnieku eksperimenti mūža garumā.
– Ren, tev izdevās lieliski! "Islijs piezīmēja, un Kūpers izjuta greizsirdības lēkmi. Viņš saprata, ka, ja viņš tagad nenomierināsies, viņa spēki izzustu no kontroles.
– Tas nebija tik grūti, kā sākumā domāju. Un, starp citu, Deivija Korentina māja atrodas netālu no mūsu viesnīcas. Tikai dažu minūšu gājiena attālumā.
Dabiski, ka visi uzreiz metās uz izeju, pa ceļam sagrābdami savas mantas. Viņi nevarēja palaist garām iespēju, un katrs no viņiem lūdza, lai policisti pēc viņiem nokļūtu puiša mājā. Lai gan tas bija maz ticams.
* * *
Dāvja māja bija maza un veca, tajā dzīvoja viņa vecāki, kuri pat nenojauta, ka dēls kļuvis par tādu… briesmoni…
Viņi, protams, neatpazina Dāviju no ziņām, viņi tikai smējās, sliecoties domāt, ka tas viss ir joks un datora specefekti. Dažiem cilvēkiem ir garlaicīga dzīve, tāpēc ņemiet viņus un dodiet viņiem burvību.
Tāpēc viņi bija ļoti pārsteigti, kad uz viņu sliekšņa parādījās policija ar kratīšanas orderi. Korentīnas kundzei nekavējoties kļuva slikti, un viņas vīram bija jānes viņai glāze ūdens. Viņš vienmēr zināja, ka viņu dēls iedzīs māti zārkā un pēc tam viņu ar savām dēkām. Dāvijs nav bijis mājās jau trīs nedēļas. Viņš kaut kur aizbēga ar savu vecuma meiteni un vairs neatgriezās. Korentīna kungs pastāstīja visu, ko zināja par savu dēlu, neslēpjot pat sīkumus. Dāvijs to ir pelnījis, un viņam pienācis laiks atbildēt par savu uzvedību.
* * *
Divu meiteņu un divu vīriešu grupa apstājās pie kādas policijas automašīnu ieskautas mājas. Viņi saprata, ka kavējas. Aili sejā bija noraizējies. Viņa baidījās par puisi, jo viņa spēks, iespējams, nodarīs viņam to pašu, ko Kūpera spēks. Viņa domāja, ka pēkšņi pie mazākās agresijas var zaudēt savaldību arī viņas telekinēze.
– Apbrīnojami! Mēs vairs neredzēsim šo Dāviju. Vai arī jums ir plāns viņu dabūt ārā no cietuma? – Rens jautāja.
– Pagaidi,