Pusnakts akadēmija. Dzimis pusnaktī. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Pusnakts akadēmija. Dzimis pusnaktī - Edgars Auziņš страница 10
![Pusnakts akadēmija. Dzimis pusnaktī - Edgars Auziņš Pusnakts akadēmija. Dzimis pusnaktī - Edgars Auziņš](/cover_pre1379273.jpg)
Bet man joprojām bija kāda nojausma. Pelisay kundze teica, ka es esmu Pūķis no sava tēva puses. Interesanti, vai viņš vēl ir dzīvs? Un ja tā, kāpēc es viņu nekad neesmu redzējis? Pat ja viņu attiecības ar māti bija patiesi nejaušas un uz vienu nakti, vai tiešām viņu visus gadus nebija pārņēmusi ziņkārība, lai uzzinātu, kas viņam ir dzimis?
Vai arī viņa māte viņam vienkārši nepateica, ka ir stāvoklī?
– Klau, bet izrādās, ka vampīriem var būt bērni? – šis fakts, iespējams, mani pārsteidza visvairāk.
Tas ir pilnīgs pretējs grāmatās un filmās aprakstītajam!
Jautrība dzirkstīja Nirelas acīs.
– Dabiski. Mums kaut kā jāvairojas. Kādi jautājumi?
– Bet, protams!
Sēžot ērtāk, visu ķermeni pagriezu pret puisi.
– Kad iegājām bibliotēkā, bija diena, bet mēs devāmies prom no šejienes naktī. Kas šeit notiek? Vai laika joslas atšķiras?
Atbildot viņš nobolīja acis, it kā es būtu teicis pilnīgas muļķības. Bet es nolēmu neapvainoties, jo tas ir interesanti.
– Varētu teikt arī laika joslas. Tūlīt ir skaidrs, ka jūs esat viens no Nākošajiem. Tumšajā pusē vienmēr ir nakts, Sallij. Visas dienas garumā un jebkurā laikā – un tā tas ir bijis vairāk nekā divus gadsimtus. Tās bija raganas, kuras burvēja, jo tie, kas dzimuši tieši pusnaktī – dienu krustpunktā – nejūtas labi dienas gaismā. Bet vampīri uz sauli reaģē asāk nekā citi. Mūsu koncentrācija samazinās, parādās miegainība, spēka zudums un neaizsargātība. Mēs novājinām mūsu acu priekšā. Un, starp citu, par acīm: tās ir jutīgas pret sauli. Dzirdēju, ka mūsējie otrā pusē nēsā tumšas brilles vai speciālas cietās lēcas.
Lēcas… gandrīz nolecu uz vietas ar atziņu, jo puisis teica absolūto patiesību. Kopš bērnības man asaroja un šausmīgi sāpēja acis, skatoties saulē. Es pat neatcerējos, kad pirmo reizi uzliku lēcas: biju par mazu, bet kopš tā laika vairs neesmu gājis ārā bez tām.
Pirmā lieta, ko es izdarīju no rīta, nomazgāju seju un ievietoju lēcas. Bet pat ar viņiem mūsu logi vienmēr bija aizsegti ar bieziem aizkariem.
Nirelam bija taisnība par visu. Pat ja šīs lēcas bija izgatavotas no cietas vielas. Viņi jutās kaut kur starp stiklu un plastmasu.
Raustīdamās gribēju viņam parādīt lēcas, mierīgi gaidot spārnos kombinezona kabatā, taču laikus apturēju sevi. Ja es vēlētos, lai visi apkārtējie mani uzskatītu par parastu cilvēku un ļautu man mierīgi iet uz visām četrām pusēm, tad man nevajadzētu dižoties ar saviem vaibstiem.
Jo jebkura no šīm iezīmēm jau padarīja mani par vampīru un līdz ar to arī par Midnighter akadēmijas ieslodzīto.
Tā kā mans gids izrādījās tik runīgs, sakošļādams apakšlūpu, es tomēr nolēmu uzdot atklātu jautājumu:
– Nirel, vai mēs esam briesmoņi?
Mani vajāja domas par medniekiem. Vai ne velti viņi nolēma iznīcināt vampīrus? Varbūt vēsturē bija kaut kas, par ko bezzobainajiem veģetāriešiem joprojām bija kauns?
– Sallija, vai es izskatos pēc briesmoņa? – viņi man negaidīti maigi, bet diezgan nopietni jautāja.
Es izaicinoši skatījos uz viņu augšā un lejā.
– Tu? Tu neesi.
– Un tu nē. Tātad mēs neesam briesmoņi. Jūsu māte pareizi teica: mēs saglabājam līdzsvaru cilvēku pasaulē. Mēs palīdzam tiem, kuri atrodas uz katastrofas robežas, vai zināt?
Viegli paņēmis manu roku, viņš ar īkšķi viegli noglāstīja manas rokas aizmuguri. Es sastingu no šoka, baidīdamās pat atvilkt elpu.
"Vai tu tagad atņem manas emocijas?" – viņa izspieda, ieklausoties savā ķermenī.
– Kas? Nē. Protams, nē. Es vienkārši paņēmu tavu roku, lai atbalstītu tevi. Jums šobrīd noteikti ir grūti.
Trešā kursa studente humoristiski pasmaidīja.
Acumirklī atraudama roku no viņa, es novērsos un saburzīju spalvas. Viss, kas man šobrīd bija vajadzīgs, bija puisis, kurš visu saprata. Es pēkšņi jutos tā, it kā būtu tikšanās pie psihoanalītiķa, lai gan man nebija ne jausmas, kā viņi to visu dara, nevis televīzijas šovā.
Dziļi ieelpojusi, viņa lēnām izelpoja. Man vajadzēja nomierināties un atbrīvot galvu no nevajadzīgām domām. Galu galā šim puisim nebija nekāda sakara ar manām problēmām, viņš drīzāk centās palīdzēt, tāpēc dusmīgs uz viņu lika man rīkoties kā idiotam.
"Man tas nav grūti," es atzinu, skatoties uz lieveni, jo izrādījās, ka tā runāt ir vieglāk. – Es diezgan ātri pierodu pie jaunām vietām, bet problēma ir tā, ka es nevēlos šeit atrasties. Un es arī nevēlos būt pusnaktnieks. Mana māte… Viņa tagad aizgāja. Un es varu tikai minēt, kur. Tajā pašā laikā es nezinu, kas viņai ir prātā, vai mēs vēl tiksimies, vai zināt? Es uztraucos par viņu un…
Sajūtot citu cilvēku rokas uz saviem pleciem, es uzreiz saspringos. Es tiešām negaidīju, ka Nirels mani pēkšņi apskauj un maigi pievilks pie sevis. Viņa jaka, bruņurupucis un āda garšīgi smaržoja pēc kaut kā koksne, kas radīja vēlmi pārbraukt ar degunu pār atsegto kakla daļu.
Viņš mani nobiedēja. Mana reakcija uz viņu un viņa apskāvieni mani biedēja. Pēdējā kutināšanas sajūta krūtīs arī mani tajā pašā laikā sajūsmināja, bet tajā pašā laikā es jutos silti. Viņa spēcīgajās rokās jutās labi un mājīgi, uzticami un ērti, it kā mēs būtu pazīstami viens otru jau tūkstoš gadus.
Interesanti, cik ilgi dzīvo vampīri? Šeit jūs neviļus noticēsiet dvēseļu pārceļošanai.
Viņš maigi noglāstīja manu muguru.
– Viss būs labi, Sallij. Kā jau teicu, esmu pārliecināts, ka tavai mammai bija labs iemesls tevi šeit atstāt. Bet paskatieties tā: jums, tāpat kā citiem studentiem, ir jāattīsta savas spējas. Tāpēc dariet to, un līdz nākamajai tikšanās reizei jūs varēsiet viņu pārliecināt, ka esat jau visu iemācījušies un jums šeit nav ko darīt.
Atkāpjoties no puiša, es ieskatījos viņa smaragda acīs un godīgi atzinu:
"Es jūtos kā zēns ar rētu."
– Pf-f-f! – viņš ņirgājoties teica. "Tu esi daudz foršāks, ticiet man." Vai viņš to varētu izdarīt?
Mirklis, un puisis nebija uz soliņa. Pagriezis galvu, es redzēju viņu jau stāvam uz pirmkursnieku ēkas lieveņa.
– Vai tā? – viņš kliedza, acumirklī virzīdamies uz strūklaku.
Es pat piecēlos no soliņa, mana mute izbrīnā