Ūdens atmiņa. Kārena Vaita
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Ūdens atmiņa - Kārena Vaita страница 9
![Ūdens atmiņa - Kārena Vaita Ūdens atmiņa - Kārena Vaita](/cover_pre182849.jpg)
Mārnija neko neatbildēja, bet sāka aplūkot orhidejas pērļbaltās ziedlapas, kuras caurvija koši zaļš dzīslojums. Pievērusi plakstus, viņa paliecās uz priekšu un pasmaržoja ziedus, un man jau atkal atmiņā atausa portretā atainotā meitene. – Vai tu šeit dzīvo? – viņa vaicāja.
– Siltumnīcā?
Viņa mazliet iekoda sev augšlūpā. Kā es biju paguvis ievērot, tā viņa darīja tad, kad vēlējās apspiest smaidu. – Nē, es domāju – šeit, īpašumā. Tagad, kad esat šķīrušies ar Diānu. Man vienkārši ienāca prātā… – Viņa aprāvās, nepateikusi līdz galam.
Ar ūdeni pilno lejkannu uzcēlu uz laminētās letes. – Es vēlējos būt Gila tuvumā. Un arī tava vectēva tuvumā. Reizēm Diāna aizmirst, ka ir atbildīga par viņiem. – Biju sapratis, ka Mārnijas dēļ man nav īpaši jāizvēlas maigāki izteicieni. Viņa, kā pati sacīja, Diānu pazina ļoti ilgu laiku. – Mums ir dalītā aizbildniecība. Laulības šķiršanas procesa laikā viņa lietoja medikamentus, un man toreiz negribējās par šo jautājumu celt publiskas diskusijas.
– Toreiz?
– Jā. Apmēram pirms gada es ievēroju, ka viņas uzvedība kļūst aizvien neierastāka, un tad sapratu, kas par lietu. Zini, apmēram tāpat ir, kad pamosties naktī, jo dzirdi, ka mazais dēlēns tevi sauc un grib uzzināt, kur ir viņa mamma.
– Vai pirms gada viņas dzīvē bija vēl kaut kas tāds, kas varēja kļūt par iemeslu? Kaut kas tāds, kas veicināja stāvokļa pasliktināšanos?
Arī es pats biju par to iedomājies un sajutu zināmu dvēseles radniecību ar Mārniju. Ne jau katrs mēģinās analizēt situāciju, meklējot cēloņus, jo parasti sāk vainot pats sevi par kaut ko līdz galam neizdarītu vai kādu pieļautu kļūdu, kas varētu būt saistīta ar notiekošo.
– Tas sakrita ar laiku, kad Diāna sāka meklēt pansionātu jūsu vectēvam. Man nav ne jausmas, kāpēc tas varēja kaut ko ietekmēt, ja vispār ietekmēja. Vienkārši atceros, ka laika ziņā tas sakrita.
Es biju cieši sažņaudzis lejkannas rokturi un tagad atslābināju tvērienu, nejuzdamies pārsteigts par to, ka vēl joprojām jutu kvēlošas dusmas uz Diānu, jo viņa bija mūsu dēlu pakļāvusi nopietnām briesmām. Un par to, ka arī tagad nespēju viņas dēmonus izprast labāk kā toreiz. Es paņēmu vecu trauku dvieli un sāku slaucīt augu lapas, lai uz tām nepaliktu ne piliena ūdens, tad atkal paraudzījos uz Mārniju un redzēju viņu, kā pats iedomājos, nostājušos skolotājas pozā – kājas kopā, rokas saņemtas priekšā, riekstu brūnajās acīs neko neizsakošs skatiens. Viņa nebija no tiem cilvēkiem, kuri teiks kaut ko lieku. Var jau būt, ka gadi, kas pavadīti kopā ar Meitlendiem, viņai iemācījuši, ka vienīgā iespēja izdzīvot ir piesargāšanās.
Pa rindu uz priekšu laistīju podos iedēstītos augus, rūpīgi ievērojot norādījumus, ko biju uzrakstījis uz lapiņām un novietojis aiz katra puķpoda. Es jutu sev pievērstu Mārnijas skatienu. – Reiz es mēģināju ar viņu par to runāt. Pat pūlējos panākt, lai viņa kopā ar mani apmeklē ārstu. Viņa nepiekāpās. Tā nu es izremontēju veco aprūpētājas kotedžu un tajā ievācos. Es Diānai neko nevaicāju, un viņa ne par ko nesūdzējās. Viņa pat nebilda ne vārda, kad uzcēlu šo siltumnīcu. Viss it kā sāka vērsties uz labu, ja vien neņēma vērā Diānas neizskaidrojamās prombūtnes reizes un tikpat piepešās atgriešanās vai spējās vēlēšanās apmeklēt jauno draudzeni pansionātā. Vismaz tā bija līdz negadījumam.
Mārnija maigi noglāstīja ziedlapu ziloņkaula tonī. – Pa telefonu tu tā īsti nemaz nepaskaidroji, kas notika. Tikai to, ka Diāna un Gils cietuši negadījumā ar jahtu un ka zēns pēc tam pārstājis runāt. Lai viņam labāk palīdzētu, man jāzina tik daudz, cik vien iespējams.
Viņas lūpas bija cieši sakļautas un izskatījās plānas, kaktiņos kļuvušas gluži bālas. – Tas man atgādina… – Viņa apklusa, atvirzīja roku no zieda un paraudzījās uz mani. Sejas izteiksme bija gluži rāma, taču acis nemierīgi mirdzēja. Un tad viņa ierunājās atkal. – Tas man atgādina nakti, kad nomira māte.
Конец ознакомительного фрагмента.
Текст предоставлен ООО «ЛитРес».
Прочитайте эту книгу целиком, купив полную легальную версию на ЛитРес.
Безопасно оплатить книгу можно банковской картой Visa, MasterCard, Maestro, со счета мобильного телефона, с платежного терминала, в салоне МТС или Связной, через PayPal, WebMoney, Яндекс.Деньги, QIWI Кошелек, бонусными картами или другим удобным Вам способом.