Tants lohedega II osa. George R. R. Martin
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Tants lohedega II osa - George R. R. Martin страница 12
![Tants lohedega II osa - George R. R. Martin Tants lohedega II osa - George R. R. Martin](/cover_pre215333.jpg)
„Kolp on kahtlemata piisavalt suur,” lausus prints. „Me teame, et Oberyn haavas Gregorit rängalt. Kõik ettekanded on väitnud, et Clegane suri aeglaselt ja piinarikkalt.”
„Täpselt nagu isa seda plaanis,” ütles Tyene. „Õed, tõesti, ma tean mürki, mida isa kasutas. Kui tema oda ka kõigest kriimustas Mäge, on Clegane surnud ja mind ei huvita, kui suur ta oli. Kahelge oma väikeses ões, aga ärge iial kahelge oma isas.”
Obara turtsus. „Ma pole temas kunagi kahelnud ega kahtle kunagi.” Ta suudles kolpa mõnitavalt. „Nõustun, et see on alguseks hea küll.”
„Alguseks?” küsis Ellaria Sand uskumatul toonil. „Jumalad andestagu. Minu poolest võiks see olla lõpetus. Tywin Lannister on surnud. Niisamuti Robert Baratheon, Amory Lorch ja nüüd ka Gregor Clegane – kõik, kes mängisid rolli Elia ja tema laste mõrvas. Isegi Joffrey, kes polnud sündinudki, kui Elia suri. Ma nägin oma silmadega, kuidas poiss hinge tõmmata püüdes ja oma kõrist haarates koolis. Keda meil veel tappa on? Kas Myrcella ja Tommen peavad surema, et Rhaenyse ja Aegoni hinged rahus puhata saaksid? Millega see küll lõpeb?”
„See lõpeb verega, nagu see ka algas,” vastas emand Nym. „See lõpeb, kui Casterly Kalju on lõhki löödud ja kõik seal olevad vaglad ja tõugud päevavalgele toodud. See lõpeb Tywin Lannisteri ja kogu tema tehtu täieliku hävinguga.”
„See mees suri omaenda poja käe läbi,” torkas Ellaria vastu. „Mida sa veel soovid?”
„Võin soovida, et ta oleks surnud minu käe läbi.” Emand Nym istus toolile, tema pikk must palmik üle õla sülle langemas. Tal oli sarnaselt isaga kiilukujuline juuksekahl. Selle all asetsevad silmad olid suured ja säravad. Tema veinipunased huuled tõmbusid siidiseks naeratuseks. „Sellisel juhul poleks tema surm olnud nii kerge.”
„Ser Gregor näeb tõesti üksildane välja,” sõnas Tyene armsal seitsminnatoonil. „Olen kindel, et ta sooviks seltsi.”
Ellaria põsed olid pisaratest märjad, tumedad silmad hiilgamas. Isegi nuttes on temas jõudu, mõtles pealik.
„Oberyn soovis Elia eest kätte maksta. Nüüd soovite teie kolm tema eest kätte maksta. Tuletan teile meelde, et mul on neli tütart. Teie õed. Minu Elia on neljateistkümnene, peaaegu täisnaine. Obella on kaksteist, neiupõlve veerel. Nad jumaldavad teid, nagu Dorea ja Loreza jumaldavad neid. Kui peaksite surema, siis kas El ja Obella peaksid teie eest kätte tasuma ja Dorea ja Loreza nende eest? Kas see jääbki alatiseks ringiratast käima? Ma küsin uuesti, millega see lõpeb?” Ellaria Sand asetas käe Mäe kolbale. „Ma nägin teie isa suremas. Siin on tema tapja.
Kas võin kolba kaissu võtta, et see mind öösel lohutaks? Kas see paneb mind naerma, kirjutab mulle laule, hoolitseb minu eest, kui olen vana ja tõbine?”
„Mida me peaksime tegema, mu emand?” päris emand Nym. „Kas peaksime odad käest panema ja naeratama ning unustama meie vastu tehtud ülekohtu?”
„Meid ootab sõda, kas me seda soovime või mitte,” ütles Obara. „Raudtroonil istub poisskuningas. Isand Stannis on Müüril ja kogub enese alla põhjalasi. Kaks kuningannat kaklevad Tommeni pärast nagu litad mahlase kondi üle. Raudsaarlased on vallutanud Kilbisaared ja rüüstavad piki Manderit sügaval Avarmaal, mis tähendab, et ka Mägiaed on hõivatud. Meie vaenlased on korratuses. Aeg on küps.”
„Mille jaoks küps? Rohkemate kolpade jaoks?” Ellaria Sand pöördus printsi poole: „Nad ei mõista. Ma ei suuda seda enam kuulda.”
„Mine tagasi oma tütarde juurde, Ellaria,” ütles prints talle. „Ma vannun sulle, keegi ei tee nendele liiga.”
„Mu prints.” Ellaria suudles teda laubale ja lahkus. Areo Hotahi meel läks naise lahkumist nähes kurvaks. Ta on hea naine.
Kui ta oli lahkunud, kostis emand Nym: „Ma tean, et ta armastas meie isa, aga on ilmselge, et ta ei mõistnud teda.”
Prints heitis talle uudishimuliku pilgu. „Ta mõistab rohkem kui sina iial, Nymeria. Ja ta tegi su isa õnnelikuks. Lõpus võib leebe süda olla rohkem väärt kui uhkus või vaprus. Olgu sellega, kuidas on, aga on asju, mida Ellaria ei tea ega peaks teadma. See sõda on juba alanud.”
Obara naeris. „Jah, meie kallis Arianne on selle eest hoolt kandnud.”
Printsess punastas ja Hotah märkas, kuidas üle tema isa meenutava näo virvendas meelepahahoog. „See, mida ta tegi, tegi ta nii teie kui ka enda nimel. Mina teda nii kergekäeliselt ei mõnitaks.”
„See oli kiitus,” käis Obara Sand peale. „Lükake edasi, hämage, puigelge, teeselge ja viivitage palju tahate, onu, aga ser Balon peab Myrcellaga Veteaias kohtuma ja kui see juhtub, näeb ta, et plikal on üks kõrv puudu. Ja kui tirts räägib talle, kuidas teie ihukaitsjate pealik oma terasest naisega Arys Oakhearti kaelast kubemeni lõhki lõikas, siis…”
„Ei.” Printsess Arianne tõusis patjadelt, kuhu ta end kerra oli tõmmanud, ja asetas käe Hotahi käele. „See ei juhtunud päriselt nii, sugulane. Ser Aryse tappis Gerold Dayne.”
Liivamaod vaatasid teineteisele otsa. „Tumetäht?”
„Seda tegi Tumetäht,” ütles tema väike printsess. „Ta püüdis ka printsess Myrcellat tappa. Täpselt nii räägib tüdruk seda ser Balonile.”
Nym naeratas. „Vähemalt see vastab tõele.”
„See kõik vastab tõele,” kostis prints valust nägu grimassitades. Kas talle teeb liiga luuvalu või luiskelugu? „Ja nüüd on ser Gerold tagasi meile kättesaamatusse Kõrgepelgu kantsi pagenud.”
„Tumetäht,” nurrus Tyene itsitades. „Miks ka mitte? See kõik on tema süü. Aga kas ser Balon seda ka usub?”
„Usub, kui ta seda Myrcella suust kuuleb,” käis Arianne peale.
Obara turtsatas uskumatult. „Ta võib luisata täna ja homme, aga varem või hiljem räägib ta tõtt. Kui ser Balonil tõega Kuningalinna naasta lubatakse, hakkavad trummid põrisema ja veri voolama. Me ei tohi tal lasta lahkuda.”
„Muidugi võiksime ta tappa,” kostis Tyene, „aga siis peaksime tapma ka tema ülejäänud kaaskonna, isegi need armsad noored kannupoisid. Ja see oleks… nii räpane.”
Prints Doran sulges silmad ja avas siis need uuesti. Hotah nägi, kuidas ta jalg sõba all tudises. „Kui te poleks mu venna tütred, saadaksin teid kõiki kolme tagasi kongidesse ja hoiaksin teid seal kinni, kuni olete vanadusest halliks läinud. Selle asemel kavatsen teid koos meiega Veteaeda kaasa võtta. Seal on õppetunde, kui neid vaid mõista oskaksite.”
„Õppetunde?” päris Obara. „Mina olen seal vaid alasti lapsi näinud.”
„Just,” kostis prints. „Ma pühendasin ser Baloni loosse, aga mitte kogu loosse. Kuni lapsed tiikides sulistasid, jälgis Daenerys neid apelsinivõsas ja ta jõudis mõistmisele. Ta ei suutnud kõrgesti sündinuid madalast soost lastest eristada. Alastuses olid nad kõik vaid lapsed. Nad kõik