Леопард. Ю Несбьо
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Леопард - Ю Несбьо страница 51
![Леопард - Ю Несбьо Леопард - Ю Несбьо Інспектор Харрі Холе](/cover_pre126293.jpg)
Вона дивилася на червоні цифри на табло над головою водія. Сподівалася, що за мить двері зачиняться й вони поїдуть. Лишилася хвилина.
– Слухай-но, Стіне, – мовив він, – як на мене, ти уникаєш мого товариства.
– Ой, привіт, Еліасе, – сказала вона, не відводячи погляду від асфальту, що змокав під дощем. Навіщо вона залізла так далеко в глиб автобуса, так далеко від водія?
– Слухай-но, тобі не варто отак самотній гуляти ночами.
– Невже? – пробурмотіла вона, сподіваючись, що з’явиться хоча б хтось.
– Хіба ти газет не читаєш? Про тих двох дівчат в Осло. Та ще й ця, як її там, депутатка з парламенту. Як її звали?
– Гадки не маю, – відповіла Стіне, відчуваючи, як шалено калатає серце.
– Маріт Ульсен, – мовив він. – З Робітничої партії. А двох інших звали Боргні та Шарлотта. Певна, що не пригадуєш цих імен, Стіне?
– Я не читаю газет, – відповіла на те Стіне. Але ж має зайти хоч хто-небудь!
– Усі троє були чудові дівчата, – додав він.
– Отже, ти чудово з ними знався, – мовила Стіне, враз пожалкувавши про глузливий тон у голосі. Це через страх.
– Певна річ, не надто добре, – зізнався Еліас. – Але перше враження було гарне. Знаєш, я з тих, для кого багато важить перше враження.
Вона пильно дивилася на руку, яку він обережно поклав їй на коліно.
– Слухай, – сказала вона і зрозуміла, що навіть одне це слово лунає як благання.
– Що, Стіне?
Вона подивилася на нього. Він мав відкрите, як у дитини, обличчя, очі світилися щирою цікавістю. Їй захотілося загорлати, зірватися з місця, але раптом вона почула чийсь голос. Хтось звернувся до водія. Пасажир. Дорослий чоловік. Він пройшов далі, у глиб автобуса. Стіне намагалася впіймати його погляд, щоб він зрозумів її, але його очі ховалися за крисами капелюха, а сам він зосереджено намагався засунути дрібняки й квиток у гаманець. Вона полегшено зітхнула, коли пасажир сів просто за ними.
– Просто неймовірно, що поліція досі не знайшла між ними жодного зв’язку, – мовив Еліас. – Адже у цьому нічого складного. Вони мали б дізнатися, що всі троє полюбляли ходити у гори. Що вони ночували у хатинці у Ховасхютті тієї ж таки ночі. Як гадаєш, може, я маю піти до них і все розповісти?
– Можливо, – прошепотіла Стіне. Якщо вона поквапиться, то, може, прошмигне повз Еліаса й вискочить з автобуса. Але не встигла вона обміркувати цю думку, як двері зачинилися й автобус поїхав. Вона заплющила очі.
– Я просто не хочу втручатися, розумієш, Стіне?
Вона повільно хитнула головою, не розплющуючи очей.
– Чудово. Тоді я розповім тобі ще про когось, хто був разом з ними. І його ти напевне знаєш.
Розділ