Nodevība. Es atmaksāšu!. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš страница 8
![Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš](/cover_pre1364565.jpg)
– Paskatīsimies, – es mājienu Stasam. – Pokers? Pieņemsim pokeru.
Sākumā tas negāja tik labi. Es vēlos, lai man izdotos nomierināt nervus un savākt domas. Bet tas neizdevās tik labi. Uz spēles bija likts pārāk daudz. Es ieskatījos sava vizāžista mierīgajā sejā. Viņš, atšķirībā no manis, bija nesatraukts, kā īsts angļu džentlmenis. Un kurš gan būtu iedomājies, ka šādu vīrieti, kuram droši vien aiz viņa skraida ganāmpulki meiteņu, interesē nevis kāda mīļa jauna meitene ar kājām no ausīm un neviltotu skatienu, bet gan es: Jeļena vairs nebija Panšina, bet atkal Jegorova – sieviete, kas bija mazliet jaunāka par pašu Stasu, kolēģe biznesā… Savā veidā.....
Nē, protams, bija smieklīgi salīdzināt apjomus, ar kādiem strādāja Stass Smirnovs, ar apjomiem, ar kādiem es strādāju pat savos finansiāli veiksmīgākajos periodos, bet… Bet varbūt, tikai vienu reizi, tieši tagad, man varētu laimēties, ne Stasam, kurš bija slavens ar savu veiksmi, bet man…
Nu? Jā, protams! Ja vēlaties, lai Dievs smejas, sāciet plānot!
Kad piekritu pretinieka mežonīgajam un tāpēc šķietami vieglprātīgajam piedāvājumam kaulēties ar mani, es patiešām naivākajā veidā ticēju, ka veiksme mani neatstums. Nu nevar taču būt, ka visu laiku kāds bezgalīgs pīķis. Liktenim jāgriežas nevis pret mežu, bet pret mani, vismaz tagad, vismaz atbildot uz šādu brīnumainu piedāvājumu no vispār nepazīstama cilvēka! Ak, cik forši būtu tagad viņam uzspļaut uz deguna, viegli un skaisti uzvarēt, un tad aiziet… Lai jau tur, aiz kluba sliekšņa, sāktu plēst matus, sist histērijā un domāt par ziepēm smaržīgām un virves pūkainām, jo pazaudēta nolādēto kāršu lieta visu manu stulbo dzīvi....
Un, ja viņš to nedara? Ko darīt, ja Stass uzvar?
Es atcerējos vulgāro viņas mēles ieslīdēšanu viņa mutē, vārdu "punkts" un tam sekojošo mājienu. Nekādā gadījumā!
Es novērtēju savas kāršu izredzes, mēģināju kaut ko nolasīt no Stasa bezrūpīgās sejas, neizdevās, atmetu vājās kārtis, nopirku divas pretī, paskatījos uz tām un iekšēji nopriecājos: viss. Tā nu viss. Finita la, kā saka.
– Vai mēs atvērsim? – Stass jautāja, šķiet, visu saprotot.
Atbildē es tikai aizkaitināti pamāju ar roku, un tad nometu kārtis uz galda.
– Žēl, domāju, ka ballīte būs interesantāka, – ar skaidri nolasāmu gandarījumu teica Stass un arī atvēra to, kas bija viņa rokās.
"Flush royale" mirdzēja ar spilgtām sirsniņām no devītnieka līdz uzvarējušajam karalim, un es aizvēru acis. Kāršu parāds ir goda parāds… Aha! Kas, pie velna, ir gods, ja…?
– Es gaidu jūs, Jeļena Georgijevna… Mmm… Un es labprāt atrisinātu visus jautājumus jau tagad, bet… lietas, lietas. Tāpēc darīsim to rīt. Vakarā. Teiksim, pulksten septiņos, – pieceļoties no galda, Stass garlaikoti teica. – Mēs vienosimies par vietu un… mēs to izdomāsim.
Es pacēlu galvu: šis blēdis, kuram es pats savas mežonīgās muļķības dēļ nupat biju zaudējis ne tikai savu biznesu, bet arī pats sevi, skatījās uz mani, un viņa zilajās, bet nebūt ne naivajās acīs nebija ne garlaicības, ne pirms pāris minūtēm paustās laiskās nožēlas par "neinteresanto ballīti", – tikai nepacietīga, alkatīga vēlme. Velnišķīga ellē!
10. nodaļa
– Atvainojiet, bet rīt es nevaru," es teicu, cenšoties, lai tas neizklausītos pēc gļēvulības, bet vairāk pēc lietišķu jautājumu apspriešanas. – Darīsim to rītvakar. Arī septiņos.
– Labi. Bet tad, ja tas ir tikai birojā. Citādi manā laika grafikā tas neizdosies. Man ir tikšanās pirms un tikšanās uzreiz pēc tam.
Es saspiedu zobus, saprotot, ka šajās spēlēs nespēju viņu pārspēt. Un viņš to spēlē! Viņš varētu izmantot ragus, tas parazīts. Un ne tos ragus, kuru dēļ citus vīriešus sauc par ragainiem, bet tādus… velnišķīgus. Un asti. Ar sirdi galā… Un, kad tu uz viņu paskaties, viņš ir tīrs eņģelis.
Kuce.
Tātad Smirnova kunga plāns darbdienas vakaram pēc rītdienas ir šāds: biznesa tikšanās, tad mani kaut kur izklāt uz biroja dīvāna un pēc tam atkal risināt svarīgus biznesa jautājumus? Vai viņš to var izdarīt? Es nopriecājos un ar riebumu atzinu savu vājumu: šis tas izdosies.
Atlikušo nakts daļu pavadīju, skatoties uz sirds karaļa karti, uz kuras aizmugures Stass bija neuzmanīgi uzrakstījis adresi (it kā es to nezinātu!) un laiku (varētu domāt, ka man bija iespēja to aizmirst!). Un arī, godīgi sakot, es biju piedzēries viskaunīgākajā veidā, dzerot konjaku, ko biju nopircis pa ceļam uz mājām, un dzēru savas problēmas. Rīts bija prognozējami nedraudzīgs, bet galvassāpes man izdevās pārspēt ar tabletēm, tāpēc uz darbu savā māju uzņēmumā devos diezgan priecīgs.
Es uzreiz ieskrēju virpulī: piegādes, piegādes, pirkumi, pirkumi, pirkumi, bolloki, Dievs, piedod man… Ups! Un bija pusdienas laiks. Nedaudz samulsis, es izdomāju un pasaucu Natašu malā:
– Klausieties, vai jums ir adrese, kur atrast pienācīgu skaistumkopšanas salonu ar holistisku pieeju? Ziniet, vienkārši viss.
– Ak, – Nataša uzacis uzacis uzacis. – Kas notiek?
"Tu deries!" – nodomāju sev, un es tikai klusi viņai pasmaidīju. Es negribēju viņai teikt, ka rīt iekāpšu liftā un braukšu uz mūsu daudzstāvu mājas augšējo stāvu, lai… Ak! Lai veltītu pāris stundas (vai cik stundas viņš plāno?) mīlēšanās ar manu saimniek.....
Nataša man deva salona adresi, kurā viņa regulāri ieradās, un pēc mana lūguma pierakstīja mani arī uz rītdienas rītu pie pazīstama meistara. Nu, vismaz kaut ko. Vismaz šeit kaut kādas atsevišķas pūles nebūs jāpieliek. Nebija šaubu, ka man noteikti būs vajadzīgi kosmētiķa, vizāžista, friziera (arī intīmā) pakalpojumi, tā ka vismaz šajā gadījumā man nebūs jāšaustās, man nebija jāšaubās.
Pēc rīta procedūrām ātri ieskatoties savā ķermenī, atklājās acīmredzamais: šķiršanās procesa laikā, kas mani vairākkārt bija iedzinis drūmumā un vispārējā naidā pret visu cilvēci vairumtirdzniecībā un mazumtirdzniecībā, es biju sevi sakropļojusi. Vai varbūt tas ir labi? Varbūt tikai šādā veidolā uz "randiņu" pie Gaismas Smirnova kunga un parādīties uz "randiņu" pie Smirnova kunga…? Viņš grib manu ķermeni bez manis? Nu, lai viņš to dabiskā veidā dabū, tādu, kāds tas ir!
Diemžēl! Uzmundrināt sevi ar šādiem plāniem es varēju, cik vien gribēju, bet tiešām parādīties Stasa Smirnova priekšā ar krūmu uz bārdas, nesakoptiem papēžiem un novārtā atstātu manikīru…? Ak, nē!