Nodevība. Es atmaksāšu!. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš страница 4
![Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš Nodevība. Es atmaksāšu! - Edgars Auziņš](/cover_pre1364565.jpg)
Muļķi! Viņiem nevajadzētu uztraukties par to, bet gan par savu darbu! Jo Maxinka, tā kuce, ne velti sāka man stāstīt par "kopīpašumu". Žēl, ka manā mazajā uzņēmumā nav jurista. Es būtu konsultējies… Varbūt man vajadzēja atteikties no Smirnova palīdzības. Viņam droši vien ir vesels juristu štābs. Un visiem viņiem ir zobi.
– Tas ir atkritumi," dāmas nolēma pēc tam, kad bija mani uzklausījušas, un vienprātīgi klanījās.
– Viss kārtībā, es to izdarīšu, – es atbildēju viņiem tāpat kā Stasam. – Ar to es varu tikt galā… Bet kā ar pārējo… Tik daudz gadu kopā… Tik daudz lietu… Un pēkšņi viņš… Ar šo vienu… Uz mūsu gultas.....
Asaras, kuras bija pārvarējušas krēmveida rozes, kas tika uzņemtas pietiekamā daudzumā, atkal parādījās. Turklāt tieši šīs rozes uz vēl neapēstās kūkas daļas – rozā un taukainas – tagad man dīvainā kārtā atgādināja meitenes, ar kuru mans vīrs....
Iznāca vemšana. Aizspiežot muti, es steidzos pa koridoru un tālāk pie durvīm, uz kurām bija uzraksts G. Man nācās ilgi sēdēt tualetē, elpot un priecāties, ka SDS holdinga uzņēmuma tualetes kabīnes ir pilnvērtīgas, atdalītas viena no otras nevis ar šķidrām starpsienām, bet gan ar flīzētām sienām, un durvis ir cietas, pa visu atvērumu. Pareiza patvēruma vieta tādām stulbām sievietēm kā es.
Klīda baumas, ka cilvēki uz šīm kabīnēm dodas, lai šūpotos. Tie, kas ir bailīgāki vai vienkārši gudrāki un tāpēc nevelk savas mīļākās un mīļākos mājās uz laulāto guļamistabu. Bet es sēžu šeit un smērēju savus smēķus – jau esmu izlietojusi pusi tualetes papīra ruļļa.
Kāpēc Maksims to ar mani izdarīja? Kāpēc viņš to izdarīja? Es nekad viņu nekontrolēju, es viņam uzticējos. Šie komandējumi… Varbūt viņš tiešām nebrauca tajos tik bieži. Varbūt tie nebija naudas vai filmu uzņemšanas braucieni, bet gan braucieni pie viņa draudzenes vai uz pansiju. Bet arī tad, kāpēc viņš vedās uz mājām pie savas draudzenes? Es atcerējos, kā viņa raustīja kājas un kliedza, domādama, ka es grasos viņu cirvi cirst. Es smējos.
– Tas ir labāk," Nataša, kas stāvēja zem manas patversmes durvīm, teica. – Nāc ārā, Ļen, piegādātājs ir izdarījis kādu sūdi, un tagad viņš pats sevi izliek par muļķi. Es domāju, ka tu esi īstajā noskaņojumā, lai tu ar viņu parunātu, lai viņš no šī brīža aizmirst par muļķībām un aizmirstu par to domāt, draza.
Es nopūšņāju degunu un izgāju ārā. Ko vēl varēja darīt? Es nevarēju pavadīt atlikušās dienas biroja tualetē, kamēr Maxinka, kuram vajadzētu visu priekšā izsūkt un mugurā aizkorķēt, baudīja dzīvi kopā ar savu sirds dāmu ar treknu rozā dupsi.
Starp citu, es esmu pārsteigts. Viņš man vienmēr pārmeta, ka neeju uz fitnesu, tāpat kā visas viņa draugu sievas. Un kāpēc man ir vajadzīgs viņu iedomātais fitness, ja es ar šo ņaudošo mīļāko darbu esmu izkūņojusies kā piemājas kaķis? Vai arī pūķa zirgs.
Reiz man atsūtīja astoņdesmitajam martam veltītu bildi ratiņos: fonā deg būdiņa, kadrā ieskatās mežonīgs zirgs, bet centrā uzraksts: "Neviens, izņemot tevi!". Desantnieki paši sev saka: "Neviens, izņemot mūs", un ir tāda… pārorientēšanās.
Bet jums patiešām nav vajadzīga fiziskā sagatavotība: dzīve jau ir šķēršļu josla.
Bet tai meitenei, kas sauc manu vīru par Maxinku, tādas lietas nav. Tāpēc viņai ir tāds dibens kā diviem maniem…
"Bet tavs vīrs tevi krāpa tieši ar tādu…"
– Suce!
– Klients? Noteikti. Nāc, Lens, nomazgājies un ejam, jo viņš jau ir licis raudāt Julkai, un tagad raudāt grasās arī Pāvels, kurš pārņēma stafeti!
– Un kā ir ar mani?" es jautāju ar nožēlu.
– Jums vairs nav.
Kas pirms kāda laika teica, ka man nav draudzenes? Varbūt es meklēju nepareizajā vietā.
Bija neērti atgriezties birojā, kur tagad visi zināja, ka vīrs mani ir krāpis, un es, muļķe, vienkārši sēdēju un raudāju, jo īpaši tāpēc, ka tumšās brilles, aiz kurām varēju paslēpt to, kas manī bija pārpildīts tik ļoti, ka izplūda ārā, bija palikušas uz galda. Bet doma par to, ka tieši tagad pieklājīgā skandāla procesā, nevis histērijas stāvoklī, bet gan darba darīšanās, varētu ar kādu izrēķināties, patiešām sildīja. Es ieskrēju istabā, burtiski izrāvu telefona klausuli no krunkainā Pola pirkstiem, un tad jau bija upuri un, šķiet, pat iznīcība. Svarīgākais, ka tika atrasta pazaudētā pavadzīme, un pēkšņi kļuva pilnīgi iespējams neatlikt piegādes termiņus.
Vēlētos, lai man būtu tāds temperaments sarunā ar vīru. Man tā nav. Personisks – tas ir tas, kas ir personisks, lai viss tiktu uztverts pavisam citādi…
5. nodaļa
Nebija nekādu grūtību ar laulības šķiršanas pieteikuma iesniegšanu. Un tiesnesis, uzklausījis manu stāstu, pat necentās noteikt nekādu termiņu "izlīgšanai" – bija skaidrs, ka tā ir laika tērēšana. Bet ar to viss "vieglums" arī beidzās. Jo Maksims uzreiz sāka ķerties pie katra "kopīgi iegādātā" sīkuma un patiešām paziņoja, ka pieprasa pusi no visa: pusi no dzīvokļa, pusi no katras automašīnas un, kas bija visnelaimīgākais, pusi no biznesa.
– Kāpēc jūs viņu vēlaties? – Es jautāju, savaldot dusmas, kas manī virmoja. – Tu esi radoša personība, tev ir garlaicīgi.
– Bet jūs esat ieinteresēts, un tas nozīmē, ka jūs man labi samaksāsiet par savu šaraškana biroju. Un, ja jūs vilcināsieties vai strīdēsieties par cenu, es iznīcināšu jūsu biznesu. Un es sākšu vienkārši ar to, ka pieprasīšu iesaldēt jūsu kontus, līdz tiks pabeigta laulības šķiršana. Jūs to vēlaties?
Protams, es to negribēju! Un, protams, es darīju visu, lai šis āksts, kuru vēl nesen uzskatīju par sev tuvāko cilvēku, nesabojātu manas dzīves darbu (vidēja lieluma un tik pusmūžīgu, bet, kuce, manu!). Un galu galā es sevi saplosīju. Vismaz tad, kad Nataša un pārbiedētā Oļenka Sergejevna izsauca man uz kabinetu ātro palīdzību, tā es savu "diagnozi" aprakstīju ārstiem. Taču viņi man nepiekrita, apzīmogojot mani ar galīgo spriedumu: spontāns aborts.
Pārtraukts aborts! Nogalināja manu bērnu, manu bērnu, par ko es, tik stulba, cik es biju, pat nenojautu, domādama, ka menstruāciju iztrūkums ir pārguruma un nervozitātes rezultāts.
Tad bija slimnīca, tīrīšana, palāta, kurā atradās vēl piecas sievietes. Tajā laikā viņas bija kaitinošas kā ellē, un es pat lūdzu Natašu, lai apseko, vai nav brīvas maksas istabas. Bet tās (divas katrā palātā!) izrādījās aizņemtas, un tad es sapratu, ka tas, ka es ne gulēju viena ar seju pret sienu,