Mīlestība ir akla. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Mīlestība ir akla - Edgars Auziņš страница 3
![Mīlestība ir akla - Edgars Auziņš Mīlestība ir akla - Edgars Auziņš](/cover_pre1365372.jpg)
"Tas ir normāli, es esmu jauna sieviete, man vajag atbrīvošanos… Es ceru, ka viņam arī… Lai gan šāds vīrietis ar savu izskatu un humora izjūtu diez vai cieš no vientulības… Un viņa… stāvoklis dažām meitenēm droši vien tikai piešķir pievilcības punktus…".
Ar šādām domām es atkal atsvaidzinu kalendāru un nevaru noticēt savām acīm. Rīt ir ieplānota suņa Oskara vizīte. Man sāka trīcēt pirkstu gali, un mute bija sausa.
"Viņiem ir noteikts termiņš, mēs varētu doties pastaigā pēc darba…"
Vakars paiet aizrautīgās domās. Man nav ne jausmas, kā sagatavoties tikšanās reizei ar neredzīgu cilvēku.
"Parasti visi sagatavošanās darbi ir vērsti uz to, lai izskatītos labāk… Ko es varu darīt, lai pārsteigtu Metjū…?"
Uz vaicājumu "Kā sagatavoties aklajam randiņam" meklētājs sniedz tikai rakstus par aklajiem randiņiem. Izmisīgi meklējot atbildi, es nolemju būt pati par sevi un aizmiegšu satraukuma un viegla uztraukuma pārņemta.
Dienas pirmā puse ievelkas nepanesami lēni, diena liekas gara un visnotaļ gara, lai arī cik ļoti es virzītu vakaru. Bailīgi nervozējot, es turpinu raudzīties uz reģistratūru, meklējot kādu pazīstamu figūru.
"Sen jau nebiju tik ļoti uztraucies par kādu vīrieti. Es uzvedos kā pusaudze…"
Kad pabeidzu darbu ar vēl vienu suni, atskan klauvējiens pie durvīm. Mana sirds sāk strauji pukstēt.
"Tas ir viņš!…"
Aizmirstot visus profesionālās etiķetes noteikumus, es atstāju suni, ar kuru strādāju, un skrēju pie durvīm.
Ar saspringtu roku velkot rokturi, es atveru durvis un sastopos ar plašu, stingru vīrieša krūtīm.
– Atvainojiet, Oskars nespēja pretoties un ievilka mani šeit. Tu joprojām esi aizņemts?
– Labdien, pagaidiet dažas minūtes, es tikko pabeidzu darbu.
– Būs ilgi jāgaida, bet mēs to izturēsim, vai ne, Ossi?
Suns priecīgi vicina asti, skatoties uz savu saimnieku un mani.
Es aizveru durvis un cenšos kontrolēt savu sirdsdarbību. Gluži kā miglā es pabeidzu darbu un pavadīju suni. Gaidāmajā telpā ieraugu saimnieci, kas izmisīgi flirtē ar Metjū, izrādot savu dekoltē. Viņa nemitīgi pieskaras savām krāsotajām blondajām cirtām un piekož savu kuplo lūpu.
"Stulba…" – Es domāju ar aizkaitinājumu.
Apkopoju savas domas, eju pie sievietes un pasniedzu viņai pavadiņu.
– Ak, tik ātri, – viņa čivina, muļķīgi žestikulējot.
Paņēmusi uz rokām savu mazo špikeri, viņa čivināja sulīgu balsiņu.
– Foksi, tas ir Oskars un viņa saimnieks....
Viņa apšauboši paskatās uz viņu, uzacis uzacis pacelt. Protams, Matvejs to neredz un ignorē viņas mēmo jautājumu.
– Oskar, vai esi gatavs? Nāc, zēns.
Oskars pieceļas no savas vietas, bet bez saimnieka pavēles nekustas.
– Mēs esam gaidījuši. Oskars, ejam.
Acs kaktiņā pamanu neapmierinātu klientu, kurš ir atstāts novārtā. Viņas seja ir apsārtusi, un starp uzacīm parādās dusmīga grumba. Mana sirds trīcēja kā putns būrī. Nav iespējams vārdos izteikt prieku, ko izjutu, viņu satiekot.
Kabinetā es pateicu Matvejam, kur ir krēsls, un viņš to nekļūdīgi atrada ar savu spieķi. Oskars nepacietībā ķepu aizrāda no ķepas uz ķepu. Es ievēroju, ka viņa kažociņš ir sliktā stāvoklī, netīrs un blāvs, ar daudziem plankumiem. Suns acīmredzami ir pamests novārtā.
– Vai varu pajautāt, kas noticis ar Oskaru?
– Jūs domājat to, ka viņš ir tik netīrs?
– Jā, suņa kažokam ir nepieciešama ikdienas kopšana. Pretējā gadījumā var rasties veselības problēmas.
– Šis mums ir bijis grūts mēnesis. Bet tagad, kad esmu atpakaļ, viss būs labi.
– Tu esi bijis prom?
– Jā, es biju prom, lai ārstētos. Mans brālis bija kopā ar Oskaru, viņš ir tas, kurš viņu noveda šādā stāvoklī. Man ir briesmīgi kauns.
– Tavs brālis varētu atvest Oskaru pie manis, kad tu būsi prom. Ja viņš nezina, kā rūpēties par suni.
– Jūs vienkārši nepazīstat šo dumpinieku, viņam ir daudz domu, viņam nerūp suns.
– Varbūt ir kāds cits, kam tu vari uzticēt Oskara aprūpi.
– Man nav neviena cita.
– Atvainojiet, tas droši vien nav mans bizness....
Es ieslīgstu suņa matos, turpinot tīrīt no viņa putekļus un netīrumus.
– Vai tas varētu būt bijis tavs…
– Atvainojiet?
– Mēs esam pieauguši cilvēki, Alina. Es teiktu, ka redzu, kā tev patīk. Bet diemžēl… Tāpēc es tev jautāšu tieši.....
Ar aizrautību nometu dušu izlietnē, un ūdens sāk šļakstīties visos virzienos. Oskars no pārlieku lielām emocijām nopriecājas un satricina sevi, izšļakstot ūdeni pa visu biroju. Es stāvu slapja no galvas līdz kājām, nespēdama savaldīt smieklus.
– Domāju, ka es jau atbildēju uz jūsu jautājumu.....
– Labāk es to nevarētu pateikt… – Matvejs noslauka slapjo seju un smejas.– Tātad randiņš?
– Sāksim ar pastaigu?
Es pasniedzu Metjū papīra dvieli, un viņš noslauka seju un rokas no ūdens.
– Tad vai tu šodien pastaigāsies ar mani? Es ieplānoju īpašu tikšanos uz vēlāku laiku.
– Tu to izdarīji?
– Jā, es esmu viltīgs akls vecis. Tātad jūs piekrītat?
– Es piekrītu. Un, ja drīkstu, lietosim "jūs".
– Jūs lasāt manas domas.
3. NODAĻA. NE TIKŠANAS
Es pabeidzu darbu ar Oskaru un, pavadījusi klientus uz reģistratūru, sakārtoju biroju. Cenšos saglabāt vēsu un nepiespiestu uzvedību, tomēr joprojām izjūtu uztraukumu un satraukumu par šo pastaigu.
Pārģērbjos ikdienišķās drēbēs, ievietojot