Šķiršanās ar mīļoto. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Šķiršanās ar mīļoto - Edgars Auziņš страница 1
![Šķiršanās ar mīļoto - Edgars Auziņš Šķiršanās ar mīļoto - Edgars Auziņš](/cover_pre1369998.jpg)
1 nodaļa
"Šķiet, ka mūsu pasaka ir beigusies, Īan."
Rēna bija jautra un centās neizrādīt, ka garā, staltā brunete, dejojot ar gubernatora vārgo meitu, mīda nevis rātsnama deju zāles pulēto parketa grīdu, bet gan savu sirdi. Aizvainojums un greizsirdība dedzināja manu dvēseli ar indīgu uguni. Tas, ka jaunā aristokrāte, kas dārzā slepus nozaga viņas skūpstus, aizmirsa par viņu daudz labāk dzimušo meiteņu lokā, šķita neticami nežēlīgi. Kas tā par dejošanu! Jans visu vakaru pat neskatījās uz viņu.
– Tur tu paslēpies, nelietis! – pamāte pēkšņi parādījās klusā priekšnama nostūrī, kur bija saspiedusies kāda bagāta rūpnieka meita, kas priekšlaicīgi aizgāja pensijā, apzinoties, ka hercoga Holdera dēls nelūgs vienkāršas migas meitu dejot. "Nāc, Irēna, Pont-Arois grāfs ļoti vēlas jūs satikt." Esiet jauka un smaidiet.
– Kas tas par “Ponturu” ir? No kurienes viņš nāca, māmiņ?
– Ne Pontura, stulba, bet Pont-Arois! – Leira Selēzija apklusa un nozīmīgi paskatījās uz savu pameitu. "Vai jūs neesat dzirdējuši, ka šis izcilais grāfs nesen ieradās savā dzimtenē, lai atgūtu no savainojuma?"
Ja godājamajai leirai bija vājums, tad tā bija tikai titulu mīlestība. Vienkārša ciema mucinieka meita viņa vispirms apprecējās ar savas kopienas priekšnieku, pēc tam ar garāmejošu bagātu pundurtirgoni, ar kuru viņai piedzima divas meitas. Apglabājusi savu otro vīru, Selēzija veica lēcienu pa sociālajām kāpnēm un kļuva par Leir te'Marso sievu. Jaunākā muižnieka tituls, kas turklāt nav mantojams, atvēra ģimenei muižnieku māju durvis. Cienījamais un bagātais rūpnieks, kurš dzīvoja pilsētas nomalē lielā īpašumā, tika aicināts visur, un Leirai Selēzijai tas ļoti patika. Viņai tas tik ļoti patika, ka viņa nolēma nostiprināt savas pozīcijas, apprecot vīra meitu ar īstu, dabīgu aristokrātu.
Rena neko nebija dzirdējusi par ievainoto karotāju, tāpēc sekoja pamātei, bažīgi skatīdamās apkārt. Viņa jau saprata, ka Leira Selēzija ir iestājusies par savu topošo znotu, jo neslēpa drosmīgus plānus ne no sava, ne no tēva. Un te bija absolūti bezjēdzīgi iebilst. Rena jau sen uzzināja, ka viņas tēvs Lairs Ingmārs te'Marso dara tikai to, ko vēlas viņa sieva.
Viesi drūzmējās ap uzkodu bāru un kāršu spēļu galdiem telpas tālākajā galā. Pagājusi turp garām dejojošajiem pāriem, Leira Selēzija majestātiski nolieca galvu apmēram četrdesmit gadus veca, tieva, gara vīrieša priekšā ar plānām, koptām ūsām. Bagātīgais zelta izšuvums uz kamzola nespēja noslēpt viņa ievainojumus – viena viņa roka tika amputēta.
– Prieks iepazīties, jaukā jaunkundze! Leira te'Marso, vai atļausi man palūgt saimnieci Irēnu dejot?
– Protams, jūsu ekselence, ar prieku.
“Tu labprāt to darītu! Te nu mēs esam!" – Rena pazibēja.
Tas, ka šis karotājs pat neprasīja viņas vēlmes, viņai uzreiz daudz ko pateica. Un kur viņam jādejo? No pamātes vārdiem mēs varam secināt, ka Pont-Arois pēc ievainojuma ir tik tikko dzīvs, un nav arī rokas. Draudīgais celms kreisās rokas vietā izskatījās nepatīkams, lai gan tas bija pārklāts ar metāla plāksni. Lai arī cik Rena sev pārmeta savu bezjūtību un necieņu pret ievainoto varoni, viņas skatiens turpināja atgriezties pie trūkstošās rokas.
Grāfs satvēra Rēnu aiz elkoņa un veda uz dejotāju loku, kur Īans, starp citiem pāriem, griezās. Tagad jaunā dendija valsi spēlēja ar marķīza deiives meitu.
“Viņš tos maina kā saplēstus cimdus! Tāpēc viņš mani izmeta.
Rena pēkšņi saprata, ka skan viņas iemīļotā “Rozā valša” pirmās taktis. Turpmāk šādas negatīvas asociācijas saistīsies ar šo skaisto melodiju! Blakus dejo Ians, bet otrā pusē un nepatīkamais, bezceremonīgais grāfs, kurš piespieda sevi kļūt par partneri. Meitene samazināja ātrumu, balstoties uz deju apavu purngaliem uz parketa grīdas, un pēdējā brīdī vienkārši atrāva roku, jo Pont-Arois nepievērsa uzmanību viņas pretestībai un turpināja vilkt viņu deju aplī. .
– Kas noticis mīļā? – vīrieša lūpas ielauzās smaidā, bet viņa acis izskatījās saspringtas.
"Es sastiepu potīti un nevarēšu ar jums dejot, grāf." Lūdzu, atvainojiet mani.
Tumšajās acīs mirdzēja dīvaina jautrība un dusmas. Garais vīrietis paspēra soli viņai pretī, rēgojoties un iebiedējot Rēnu ar savu augumu.
– Kad tas notika, mans dārgais?
– Kamēr mēs devāmies pie tevis ar maču… ar māti. Es nedomāju, ka tas ir nekas liels, bet es gribētu glābt savu kāju, ja jūs neiebilstat, jūsu ekselence. "Lai neizskatītos rupjš, viņa steidzās piebilst: "Ja vēlaties, mēs varētu staigāt pa gaiteni."
Uzstāt uz dejošanu no Pont-Arois puses būtu pilnīga neziņa. Viņš pasniedza Renē savu roku (par laimi veselo), un viņi lēnām gāja pa ziedu vītnēm izrotāto kolonādi.
Sajutusi sava pavadoņa saspringto, ja ne aizvainoto, klusumu, Rena mēģināja kliedēt neveiklību, runājot:
– Cik ilgi jūs esat atgriezies mūsu zemēs, mans kungs?
– Ir pagājusi nedēļa, kopš dziednieki mani izlaida no Triestes slimnīcas. Pēc divdesmit gadu prombūtnes atgriezos dzimtenē.
– Jūs droši vien atklājāt, ka šeit daudz kas ir mainījies?
– Es neatrodu nekādas izmaiņas. Dzīve tepat dienvidos ir apsīkusi, tāda pati garlaicība un neziņa kā manā jaunībā. Bet man prieks, ka te tāda roze uzziedēja!
Ponta Aruā daiļrunīgais skatiens norādīja uz Renē, ka neveiklais kompliments bija paredzēts tieši viņai. Meitene pieklājīgi pasmaidīja, pie sevis domādama, ka katrs redz tikai to, ko vēlas pamanīt.
– Man te nav garlaicīgi. Ziemā ir nedaudz laika, kad dārzs atpūšas. Bet tad ir grāmatas un garas pastaigas. Vai jums patīk staigāt pa mežu?
Grāfs neatbildēja, lūkodamies meitenes maigajās lūpās. Viņam patika, kā viņa, gaidot atbildi, iekoda apakšlūpā. Kad viņš pamodās, viņš nedaudz izplūda nevietā:
– Redzu, ka tu mīli dabu. Tava mamma stāstīja par brīnišķīgo dārzu, kurā tu visu iekārtoji pēc saviem ieskatiem. Bet parku manā īpašumā zagļu pārvaldnieks pilnībā atstāja novārtā. Es nevaru sagaidīt, kad jaunā burve ienāks manā mājā un pārvērtīs to!
Renē jutās nedaudz neomulīgi no šādiem mājieniem un neveiklā patosa. Sāka skanēt jauns valsis, Rēna nepacietīgi pagriezās, gribēdama noskaidrot, kuru no dižciltīgajām meitenēm iepriecinājis hercoga nepastāvīgais dēls. Bet neatkarīgi no tā, kā es izskatījos, Īana garā figūra nekur nebija redzama. Varbūt viņš ievilka kādu citu nejēgu kādā nomaļā kaktā, kurš noticētu viņas skaistajai sejai un mānīgajām zilajām acīm?
2 nodaļa
Nebeidzama staigāšana pa zāli un pat tad, ja nebija greizsirdības objekta, Renē šķita nepanesama, jo īpaši tāpēc, ka grāfs uzstāja, ka viņš gaidīja savu skaisto jauno sievu. Varbūt kāda no meitenēm šajā istabā iepriecinātu izcilo veterānu, bet otrā iemīlējusies meitene vēlējās, lai kaitinošais pielūdzējs dodas pie Tharu un nekaitina viņu ar savām valdonīgajām armijas manierēm. Nē, līdz ar Jana pazušanu visa viņas interese par bumbu izgaisa. Iedomājieties, viņa visu vasaru bija gaidījusi šo garlaicīgo pulcēšanos!
Ar mīļu smaidu brunete pagriezās pret kungu un sūdzējās par troksni un galvassāpju sākumu. Steidzīgi noraidījusi piedāvājumu pastaigāties pa terasi, Rena aizslīdēja uz