Glābiet raganu, vai nekromanti šeit ir kautrīgi. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Glābiet raganu, vai nekromanti šeit ir kautrīgi - Edgars Auziņš страница 9
![Glābiet raganu, vai nekromanti šeit ir kautrīgi - Edgars Auziņš Glābiet raganu, vai nekromanti šeit ir kautrīgi - Edgars Auziņš](/cover_pre1370466.jpg)
– Bet kā? – sarunu biedrs nolika pīpi un izvilka tabakas maisiņu. – Vai atceries Rozalindu Kerro? Viņa bija pirmā, kas paziņoja, ka viņas meita ir nogalināta. Sieviete ieradās policijas iecirknī ar ārsta slēdzienu, kurā bija teikts par plīsušu asinsvadu, un viņas meitas veselības stāvokli, kur slimības vēsturē nekas tamlīdzīgs nebija. Es šaubījos, ka ārsts to varētu būt palaidis garām vai neievērojis. Un tad Flismanu ģimene un ģimenes māte. Tad mirušā vīrs nakšņoja zem vietnes sienām. Vai mātes Bonti meitene. Kautiņa laikā sadurts līdz nāvei. Kā tev iet, Gregorijs? Kā šīs nāves gadījumus apvienot sērijā? Kas kopīgs jaunai, kārtīgai meitenei un korumpētai meitenei? Un tad jums joprojām ir jāpierāda, ka nāves gadījumi dabisku iemeslu dēļ ir slepkavības.
– Kad tas sākās?
– Kerro vispirms. Trīs gadi,” vīrietis uzpūta pīpi un viņa kuplās uzacis satikās uz deguna tilta. – Bet tas ir tas gadījums, kad viņi vērsās policijas iecirknī, un cik daudz citu… Redziet, nav iespējams pat izsekot, kur notikusi slepkavība un kur nieru kolikas. Un veids. Vai jūs zināt burvi, kurš bez pieskāriena, amuletiem vai burvestībām var izraisīt trauka pārsprāgšanu?
"Tā nenotiek," nekromants piekrita un pievērsa skatienu šerifa krekla izstieptajai apkaklei. Un viņš ir nervozs un vairāk nekā parasti, pat grozās ar drēbēm, kas ir gandrīz nāves spriedums viņa pedantiskajam raksturam. – Jebkura maģija atstāj pēdas. Tas nozīmē, ka tas nebija burvis vai burvis, kas nogalināja.
Vīri apklusa. Šerifs staigāja pa bibliotēku, apskatīdams grāmatu galapapīrus. Skaista tikšanās Stenlija mājā. Un pats īpašums mēram ir kā dadzis acī. Viņš jau vairāk nekā vienu reizi bija piedāvājis Gregorijam viņu izpārdot par pasakainu naudu. Ja viņš, tāpat kā viņš, plāno būvēt dzelzceļu, tad īpašums neiederēsies attēlā. Un Stenlijam pieder ne tikai māja ar dārzu, bet arī vairāki simti hektāru meža un kalnu pakājes. Šis ir liels džekpots. Būtu žēl, ja puika salūztu un atteiktos no šīs vietas.
Arī vecais Stenlijs vairākas reizes novērsa mēru. Un viņiem ar viņu bija draudzīgākas attiecības. Tāpat kā pats Frenkijs. Ja nebūtu vecākais Stenlijs, viņš tagad nebūtu šerifa krēslā. Viņš ieradās jauns, augstprātīgs, un neviens negribēja viņu uztvert nopietni. Taču dzīve viņu saveda kopā ar dzīvespriecīgu burvi, kurš ticēja. Viņš man deva iespēju strādāt un izkļūt pasaulē. Vispirms neliela detektīvu aģentūra, bet pēc tam kriminālās nodaļas priekšnieka amats policijā, un tad pedantisks zēns ātri uzlidoja uz augšu, un viņam bija pārdrošība tur palikt.
7. nodaļa
Alise pamodās no avārijas virs galvas. Viņa gribēja gaudot un apsegties ar spilvenu. Viņa tēva vecais sulainis Justs cieta no bezmiega lēkmēm un mēģināja ar to inficēt visus mājsaimniecībās. Īpaši mēness naktīs, kad ragana viņu turēja aizdomās par vilkaci, viņš ieviesa kārtību bēniņos un pagrabos. Tajā pašā laikā tik pretīgi pārvietojot mēbeles, ka parkets plīsa ar mirstošiem vaidiem. Arī tagad viņa bija gatava svētīt veco vīru daudzus dzīves gadus, taču viņa atcerējās, ka guļ Stenlija muižas spārnā.
Viņa piecēlās sēdus gultā un drūmi paskatījās apkārt. Tā ne tikai izrādījās draiska diena, bet arī nakts lika dzīvot ilgi. Viņa atmeta segu un ar basām kājām pieskārās aukstajai grīdai. Pieskāriens bija prātīgs. Un kā šī atturība pietrūka, runājot ar burvi. Viņa negaidīja no sevis tik bezjēdzīgu nekaunību. Un labāk neatcerēties, ka viņa flirtēja ar šo burvi. It kā svaigs gaiss skāra smadzenes.
Sekoja vēl divi sitieni. Meitene sastinga, nespēdama saprast, kas notiek. Viņa uzmanīgi atvēra uzņemšanas telpas durvis un nodzēsa ugunspuķes. Piespiedusies pie grāmatu plauktiem, viņa pielīda pie loga. Dārzā bija kluss. Dega tikai laternas. Nākamajā mirklī viņa pamanīja divas tumšas figūras, kas vilka augšā pa galvenajām kāpnēm milzīgu kasti. Iekšā.
Zagļi? Viņi parasti izņem, nevis piegādā. Vai mājas īpašnieks nedzirdēja? Ko darīt, ja jūs nedzirdat? Viņš devās uz pilsētu vai ieslēdzās laboratorijā. Un Grēta? Viņai ir istaba otrā mājas spārnā. Bet vismaz kādam vajadzētu pamosties no tāda trokšņa. Lai gan kāds tikko pamodās. Meitene izslēdza gaismu uzņemšanas telpā un piegāja pie loga. Kādi cilvēki viņi ir?
Nolēmusi, ka viņai ir vismaz burvestības un vēl divas pudeles ar paralizējošu dziru, viņa ar pirkstgaliem iegāja atpakaļ guļamistabā, novilka halātu no muguras, uzmeta to pār pleciem un, cenšoties radīt pēc iespējas mazāk trokšņa, atslēdza slepeno eju. Viņa piecēlās istabā un klausījās. Mājā nekādas sarunas nebija, bet no ielas bija dzirdamas balsis. Viņa izmantoja iespēju un nospieda slēdzeni. Tumsu cauri caurgrieza tievs gaismas stars no sienas ugunspuķes. Ragana izdvesa un, lūgusi, lai durvju eņģes nečīkst, paslīdēja zem kāpnēm.
Ik pa brīdim palūkojoties ārā no pēdējās aizmugures, viņa kādā no tumšajām figūrām varēja atpazīt savu darba devēju. Viņš stāvēja tuvāk ieejai un runājot žestikulēja. Otrs, svešinieks, apsēdās uz kastes un izvilka pīpi. Ragana ļoti gribēja zināt, kas notiek, bet viņai nevajadzēja draudīgi iziet ārā ar rokām uz gurniem kā ciema meitenei. Viņa trīs reizes pavilka kreiso ausi un izspieda auskarā esošo akvamarīnu. Skaņas kļuva skaidrākas, taču joprojām varēja uzminēt tikai frāžu fragmentus. Un svešinieks jau bija aizdedzinājis pīpi un kaut ko liecināja saimniekam. Alise atspieda muguru pret kāpnēm, slēpjoties to ēnā.
"Tu mani saprati, Gregorijs," nepazīstama balss skaļi iesaucās. Meitene izbāza degunu. – Cik reizes es tev esmu lūgusi ieiet no laboratorijas? Mana mugura ir pārāk veca, lai paceltu svarus pa kāpnēm.
"Ja jūs katru reizi atnākat un izmetat atkritumus zem laboratorijas durvīm, kāds kaut ko uzminēs."
– Atkritumi? – svešinieks bija sašutis. – Baidieties no dieviem, kurš to saka?
– Vai esi atpūtusies? – saimnieks nepacietīgi jautāja. – Turpināsim vilkt.
– Tu mani iedzīsi zārkā! – vīrietis bija apmulsis, piesitot ar pīpi pa kastes stūri. – Pagaidi, pagaidi. Tagad vecais Frenks nesīs slodzi…
Kāda veida krava? Par ko tie vispār ir? Un kāpēc tas viss notiek naktī? Vīrieši sāka attālināties un Alise saprata, ka viņai jāpieiet tuvāk, lai vismaz kaut ko dzirdētu. Viņa, pārmaiņus lamādama sevi ar pēdējiem vārdiem no tantes dunnas vārdu krājuma, ar pirkstgaliem pārmeta ārdurvīm un iespieda degunu spraugā pie masīvajām dzelzs eņģēm. Joprojām nebija ne sarunas, ne ko dzirdēt. Viņa iespieda muguru siltajās mājas sienās, cenšoties saplūst ar atmosfēru. Viņa neizturēja un, skrāpējusi nagus biezajā kokā, pavilka audeklu pret sevi tā, ka aplodas atvērums kļuva platāks. Uz sliekšņa neviena nebija. Tikai lodziņš augšējā pakāpienā.
No staļļa puses bija dzirdama durvju atvēršanās čīkstēšana. Apklusinātas balsis un grants taciņas šalkoņa. Alise nožēloja, ka viņai nekad nav bijis dots gaisa elements. Tā ir ķecerība, ka burvjiem ir kontrole pār visiem četriem elementiem. Viņi melo. Katrs burvis izvēlas vienu lietu sev. Tas nenozīmē, ka Alicija nekontrolē neko, izņemot zemi. Viņai ir vieglāk vienkārši no ozola saknēm noaust necaurlaidīgu lapotni, likt ābelēm nest augļus un modināt lazdu dzinumus, nekā pacelt ūdens cilpu vai, kā tagad, spēlēties ar vēja virzienu, lai tas nestu cilvēku vārdus. Beidzot nemiera cēlāji piegāja pie akmens