Pūķa ēna. Saimniece. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Pūķa ēna. Saimniece - Edgars Auziņš страница 18
![Pūķa ēna. Saimniece - Edgars Auziņš Pūķa ēna. Saimniece - Edgars Auziņš](/cover_pre1378047.jpg)
"Es par to parūpēšos, neuztraucieties."
– Kāpēc lai es neuztraucos? Jūs nevarat nokļūt bez īpaša aprīkojuma!
Nazis dziļi ievilka elpu un atkal izelpoja.
"Man nav jums jāatklāj savi noslēpumi."
– Sapratu. Cik ilgi mēs paliksim?
"Mēs mēģināsim pagriezties pēc trim dienām." Es būtu varējis to izdarīt ātrāk viens pats, bet es nevaru neko darīt bez jums.
"Pirans nāks ar mums," es atcirtu, skatoties laupītājam acīs.
– Kā tu saki, – Nazis negaidīti viegli piekrita.
Sagatavojāmies pārsteidzoši ātri, Asija un Risa palīdzēja man sagatavoties, lai gan viņas bija noraizējušās, ka es došos tik bīstamā ceļojumā “ar neviens nezina, kurš”. Katram gadījumam es paķēru Nirfeat dunci, ja nebija zobena. Pirms pusdienlaika izgājām no pils. Viņi gāja gandrīz bez sarunām. Nazis metās uz priekšu un griezās kā traks, liekot tev sekot līdzi. Tajā pašā laikā viņš paņēma sev arī manas mantas, par ko es biju neticami priecīga.
Kāda mašīna! Es garīgi kurnēju, koncentrējoties tikai uz kāju kustināšanu un neklūpšanu uz akmeņiem. Tikai apmēram pusotra stunda šādā tempā pa šaurām līkumotām takām augšup pa nogāzi, koki, krūmi un laukakmeņi, un es jau biju noguris. Ja viss turpināsies šādi, es to nevarēšu izturēt. Pirans palika blakus, nelaipni skatījās uz mūsu gida muguru un palīdzēja man pārvarēt šķēršļus, kad es ar tiem saskāros.
Es nezinu, cik daudz laika pagāja, kad es beidzot padevos.
– Visu. Es to vairs nevaru! – Es apsēdos taisni uz zemes.
– Apstāties! Nyera ir nogurusi,” Pirans iesaucās.
Arī viņam bija nedaudz sāpīgs, bet izskatījās daudz dzīvespriecīgāks, bet es joprojām zaudēju formu, sēžot pilī, un mani muskuļi vēl nebija atguvušies no vakardienas, neskatoties uz novārījumu, ko Aisana man iedeva no rīta. To jūtot asi, viņa izņēma kolbu un paņēma vēl vienu porciju. Ne vairāk kā trīs reizes dienā – ieteica draugs. Šis bija otrais.
Nazis neizrādīja neapmierinātību.
– Es lūdzu piedošanu, nyera Zinborro. Nedaudz padomāju un aizrāvos. Šķiet, ka mūsu ceļojums prasīs ilgāku laiku, nekā es domāju.
Jā, viņam bija pienācīgs pārdomu periods. Cik tālu mēs jau esam pārvarējuši?
Paskatījos atpakaļ un redzēju, ka pils atrodas tālu lejā, skats uz ieleju bija lielisks. Un applūdušajā piekrastē… Kāds skats. Es atgrūdu domu, ka cilvēki tur varētu turpināt dzīvot. Ceru, ka neviens nav cietis.
Es paskatījos uz augšu – tas arī nebija tuvu ledus cepurei. Vai jūs noteikti nevarēsiet tur nokļūt pirms tumsas, ja vien nebūs rīt? Vai nazis teica, ka pārgājiens prasīs trīs dienas? Ar kādu ātrumu viņš plānoja pārvietoties? Ar vai bez pieturām?
Solītās trīs dienas kaut kā pašas pārauga sešās, un es skumji vaidēju, berzējot ikrus un sērojot par relaksējošo vannu, ko Aisana man solīja iedot vakarā, kas nekad nav noticis…
– Kādas ir prognozes? – vērsās pret pusdienām aizņemtajiem vīriešiem.
"Šķiet, ka tas prasīs nedaudz ilgāku laiku," laupītājs apstiprināja manas bailes, palūkojoties uz augšu no savas plaukstas, it kā no viziera.
Mēs gājām vēl vairākas stundas pēc kārtas, līdz es beidzot atteicos kustēties.
"Dari man jebko, un es nespēšu ne soli!"
Izvēlējies nelielu plato, Pirans sāka būvēt nojumi, strīdēdamies ar Nazi. Zem mums lija lietus, bet tā kā atradāmies Dragon Peak aizmugurējā nogāzē, tad nezinājām, kas notiek pils apkārtnē. Mēs uzkodām krājumus un sākām krāmēt mantas. Un man gandrīz nobira asara, kad somā atradu burciņu ar zaļu ziedi, kurai bija pievienota zīmīte no Asjas, kur bija rakstīts, lai iesmērētu manas kājas ar šo smaržīgo lietu, ja tās sāpēs. Tas palīdzēja arī pret klepus.
Pabeidzis vienkāršas procedūras, kas ietvēra iešanu tuvākajos krūmos un nomazgāšanos kalnu straumē, beidzot apgūlos, ietinusies segā. Eh, te būtu parasts guļammaiss un guļammaiss ar telti…
Divas minūtes apbrīnoju neticami skaistās debesis, kas bija nokaisītas ar nepazīstamām zvaigznēm, no kurām gabals bija redzams no neliela nojumes apakšas, un tad es aizmigu.
Man bija dīvains sapnis, it kā es atrastos savā guļamistabā pilī un mēģinātu precīzi atcerēties, kā es nokļuvu Dragon Reach pasaulē, bet es nevarēju. Bija dzirdama pazīstama slīpēšanas skaņa – tā bija Sfira, kas mēģināja izkļūt pa logu!
Nobijusies pamodos, paskatījos apkārt, prātodama, kur atrodos, un izelpoju. Labi ir tas, ka vairs nav jābaidās no milzu zirnekļa. Vai es domāju, ka kādreiz atradīšu kopīgu valodu ar šādu briesmoni? Nē, protams, nē, man nebija ne jausmas, ka tur ir zirnekļi tanka lielumā.
Pagriežoties uz otru pusi, man pēkšņi likās, ka atceros gandrīz visu, izņemot vienu – pašu sitiena brīdi. Bet tā ir taisnība! No šīs domas es beidzot pamodos un piecēlos sēdus. Atceros, ka bija darba diena, pabeidzu darbu, izslēdzu datoru, pārmiju dažus vārdus ar Agripinu, noskūpstīju Zlatu un devos uz pārtikas veikalu. Es aicināju savu meitu nākt līdzi, bet viņa negribēja, jo viņu aizrāva galda spēle. Viņa vienmēr nekaunīgi krāpās, sita Gapu, kā arī nekaunīgi piekāpās “mazulim”.
Bet kas notika tālāk?
Šķiet, ka izgāju no ieejas… Vai ne? Es neatceros… Sasodīts!
Kaut kas aizdomīgi čīkstēja ļoti tuvu, un pēkšņi kaut kas uzmanīgi pieskārās manam plecam. Nē, ne kaut kas! Milzu matainā ķepa. es kliedzu. Nu, kurš gan nekliegtu? Vīri uzreiz pielēca. Es dzirdēju dīvainu skaņu, piemēram, čīkstēšanu, kas nekavējoties apstājās.
– Nyera! Šis… šis… – Pirans ieplestām acīm skatījās uz tumsā redzamajām milzu zirnekļa aprisēm.
"Šī ir Sfira," es, dīvainā kārtā, atviegloti izelpoju. – Puiši, nomierinieties! Tie ir jūsu!
Godīgi sakot, es pati mazliet baidījos, neskatoties uz visu burvību. Atmiņas bija pārāk svaigas par to, kā šis briesmonis mēģināja nokļūt pie manis un aprīt mani nakti no nakts, bet tagad viņa neuzbruka ne man, ne maniem pavadoņiem.
– Sfira, vai tā esi tu? Šķiet, ka esat mazliet vairāk pieaudzis? Vai jums patīk nakts medības?
Zirneklis īpaši raustījās. Es varētu zvērēt, ka dzirdu priecīgas notis.
– Nyera Lina, viņa mūs neaiztiks? – Pirans trīcošā balsī jautāja.
Viņš aizdedzināja nūju no gruzdošās uguns un pacēla to, apgaismojot telpu.
– Piran,