Frederika. Džordžeta Heiere
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Frederika - Džordžeta Heiere страница 15
![Frederika - Džordžeta Heiere Frederika - Džordžeta Heiere](/cover_pre154335.jpg)
Viņa domīgi noteica: – Patiesību sakot, es domāju, ka nudien būtu labāk, ja uz turieni viņu aizvestu tieši jūs. Viņš ir ļoti uzņēmīgs zēns, un mēs nekad nevaram būt droši par to, kas viņam ienāks prātā.
– Čārlzs zinās, kā turēt viņu pie kārtības, – lords vienaldzīgi attrauca.
Frederika likās šaubāmies, tomēr neko nesacīja. Viņa redzēja, ka lords kļuvis izklaidīgs. Viņš tukšu skatienu raudzījās pretējā sienā un dīvaini smaidīja, izdarīdams jocīgas kustības ar mutes kaktiņiem. Un piepeši viņš klusi iesmējās un gandīz čukstus noteica: – Dieva dēļ, es to izdarīšu!
– Ko jūs izdarīsiet? – vaicāja Frederika.
Bija skaidri noprotams, ka lords ir aizmirsis par viņas klātbūtni. Frederikas balss pamudināja Olverstoku pievērsties viņas sejai, tomēr viņš neatbildēja uz jautājumu un strupi noprasīja: – Ko viņi šeit dara, jūsu brāļi? Viņiem vajadzētu atrasties skolā!
– Jā, zināmā mērā, domāju, ka jums taisnība, – Frederika piekrita. – Lai nu kā arī būtu, taču tētis nekad neaizrāvās ar domu par to, ka būtu jāsūta skolā kāds no viņa dēliem. Saprotiet, arī pats viņš tika skolojies mājās. Jums tas varētu nešķist pietiekami labs iemesls, lai arī zēnus sūtītu pa to pašu ceļu, un, patiesību sakot, arī man tā nemaz neliekas, taču būtu netaisni domāt, ka tētis uzskatīja audzināšanu par iemeslu viņa pieļautajām kļūdām. Un es nezinu, vai tā bija, – Frederika apcerīgi piebilda. – Meriviliem allaž ir bijusi nosliece uz gaisīgumu.
– Vai patiešām? – lords pārvaicāja, zobgalīgi savilcis lūpas. – Jums ir nolīgts kāds privātskolotājs, kurš mācīs Džesamiju un Feliksu?
– Ak, jā. Vesela rinda skolotāju! – atbildēja mis Merivila. Viņa pamanīja izbrīnu lorda skatienā un pasteidzās ar skaidrojumu: – Ak, ne jau visi uzreiz! Cits pēc cita, jūs taču saprotat. Jūs pat iedomāties nespējat, cik tas bija apgrūtinoši. Ja skolotājs bija vecs, tad zēniem nepatika, jo viņi nevarēja tikt pie fiziskām nodarbībām; savukārt jaunie pasniedzēji varēja palikt tikai vienu vai divus mēnešus, līdz sagaidīja pastāvīgu vietu skolā, kādā universitātē vai tamlīdzīgi. Un viskaitinošākais bija tas, ka viņi vienmēr izmisīgi iemīlējās Haritā.
– Tam es varu noticēt pavisam viegli.
Frederika pamāja ar galvu un nopūtās. – Un ļaunākais bija tas, ka viņa nespēja nevienu noraidīt. Viņai ir neizmērojami maiga sirds, un viņa nespēj paciest, ja ir radījusi kādam sāpes. Precīzāk sakot, tādiem cilvēkiem kā misters Grifs, kurš bija liels savādnieks, turklāt vēl arī ļoti kautrīgs, rudiem matiem un izteiktu ādamābolu, kas kustējās augšup un lejup. Viņš bija pēdējais privātskolotājs mūsu ģimenē. Pašlaik brāļi izbauda brīvdienas. Kad viņi būs apskatījuši visas Londonas ievērojamākās vietas un vairāk pieraduši pie jaunajiem apstākļiem, man vajadzēs nolīgt kādu privātskolotāju, kas viņus mācītu. Bet Džesamijs ir ļoti uzcītīgs, mācās divas stundas katru dienu, jo ir nolēmis doties uz Oksfordu studēt, kad būs sasniedzis astoņpadsmit gadu vecumu. Pirms gada tur iestājās Harijs.
– Harijs pašlaik mācās Oksfordā?
– Jā, otrajā kursā. Arī tas bija iemesls, kālab man likās piemēroti uz gadu apmesties Londonā. Viņam pirms iekārtošanās Greinārdā uz palikšanu nāks tikai par labu iegūt plašāku priekšstatu par pasauli, vai jums tā nešķiet? Turklāt viņam tas ļoti patiks.
– Par to es nemaz nešaubos, – sacīja Olverstoks. Ar mirdzošām acīm viņš pavērās uz Frederiku. – Taču patlaban mums būtu jāapspriež situācija, kādā atrodaties jūs. Es esmu nodomājis pēc dažām nedēļām rīkot balli par godu vienai no manām māsasmeitām. Jūs un jūsu māsa ieradīsiesties tur, un mana māsa jūs stādīs priekšā smalkajām aprindām, un jūs neapšaubāmi saņemsiet neskaitāmus ielūgumus uz līdzīgām ballēm, kurp mana māsa jūs pavadīs. Ā! Un mana radiniece ir misis Dontrija, kurai arī ir meita, kas tiks izvesta sabiedrībā manis rīkotajā ballē!
Frederikas lūpas nodrebēja, acis rotaļīgi iezibējās un viņa sacīja: – Es esmu jums neizsakāmi pateicīga! Tā nudien bija laimīga sagadīšanās, ka Harita pārradās tieši laikā, lai ar jums iepazītos.
– Jā, nudien! Tā patiešām bija, vai ne? – viņš atsaucās. – Pretējā gadījumā es nebūtu atskārtis, cik šokējoši ir tādu briljantu glabāt ēnā, nevienam neredzamu.
– Tieši tā! Un viņai nekas nenāks par lielāku svētību kā ierašanās uz jūsu balli. Es patiesi un no sirds esmu jums pateicīga, tomēr vēlos piebilst, ka nav ne mazākās nepieciešamības ielūgt arī mani.
– Vai jūs grasāties dzīvot nošķirtībā?
– Nē, bet…
– Tad jau jums ierašanās manā ballē ir pilnīgi nepieciešama, visādā ziņā. Un es arī cieši uzskatu, ka jūsu radiniecei vajadzētu jūs pavadīt. Tā kā jūs nedzīvojat zem manas māsas jumta, varētu izskatīties savādi, ka jums līdzās nav cienījamas matronas, kas jūs pavada. Neraizējieties par viņas ekscentriskumu, jo…
– Tas mani nudien neuztrauc! – iestarpināja Frederika. – …ekscentriski cilvēki pašlaik ir modē, – lords turpināja iesākto teikumu.
– Mani nemaz neuztrauktu arī tas, ja viņi tādi nebūtu. Man neliek mieru doma, ka jūsu māsa varētu nepiekrist jūsu piedāvātajam rīcības plānam.
Mirdzums Olverstoka acīs kļuva izteiktāks. – Viņa piekritīs! – lords apliecināja.
– To jūs nevarat zināt, – Frederika iebilda.
– Ticiet man, es to nudien zinu.
– Nē, jūs nezināt gan, jo tikai šajā mirklī jums tas viss ienāca prātā, – Frederika neizteiksmīgi pavēstīja. – Ir jau labi būt tik augstās domās, taču… ja vien jūsu māsasmeita nav tāds pats briljants… es atkārtoju jūsu izraudzīto vārdu… tad mana māsa viņu noteikti aizēnos. Kura māte gan vēlētos izvest sabiedrībā savu meitu vienā ballē ar Haritu?
Olvertoka sejā uzzibsnīja smaids, un tā bija vienīgā atbilde, ar kuru lords pagodināja Frederiku. Viņš paņēma šķipsnu šņaucamās tabakas, pēc tam aizvēra tabakdozes vāciņu un sacīja: – Es atzīstu, ka mūs vieno zināmas saites… māsīc! Taču ar to vēl nebūs gana. Jūs ieteicāt, lai izliekos par jūsu aizbildni. Lai notiek! Paziņosim visiem, ka tēvs ir atstājis jūs manā gādībā. Tikai pasakiet man, kālab viņš tā būtu darījis.
– Nu, viņš sacīja, ka jūs viņa ģimenē esot pats labākais, – ieminējās Frederika.
– Tas nederēs. Manas māsas tikpat labi kā es zina, ka mūsu ģimenē nav nekādu ciešo saišu. Lai apmierinātu viņu