Printsess. Kiera Cass
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Printsess - Kiera Cass страница 2
![Printsess - Kiera Cass Printsess - Kiera Cass](/cover_pre172190.jpg)
Hingasin sügavalt sisse, lõin pea kuklasse ja astusin söögisaali. Jäin meelega paar minutit hiljaks lootuses, et kõik teised on juba istet võtnud. Mul oli õigus. Ent nende reaktsioon ületas kõik mu lootused.
Tegin reveransi nii, et peaaegu puusani ulatuv lõhik paljastas mu jala. Kleit ise oli punane, õlapaelteta ja sisuliselt seljaosata – kahtlustasin, et seda hoiab mu seljas vaid toatüdrukute mingi nõiakunst. Tõusin ja naelutasin pilgu Maxonile, kel oli ühtäkki mälumine meelest läinud. Keegi pillas kahvli.
Lõin pilgu taas maha ja läksin oma kohale Krissi kõrval.
„Tõsiselt, America?” sosistas ta.
Kallutasin pea tema suunas. „Vabandust?” pärisin segadust teeseldes.
Ta pani lauahõbeda otsustavalt käest ja vaatas mulle otsa. „Sa näed väga odav välja.”
„Ja sina näed välja armukade.”
Tabasin naelapead. Ta punastas ja keskendus taas oma taldrikule. Sain oma niigi pitsitavas kleidis lubada endale vaid pisikesi õnnetuid ampse. Magustoidu saabumise ajaks otsustasin Maxoni eiramise lõpetada. Tõstsin silmad tema poole ja nagu olin lootnud, jõllitas ta mind. Ta haaras kohe oma kõrvalestast. Tegin äärmist tagasihoidlikkust üles näidates sama. Kui mu pilk seejärel korraks kuningas Clarksonile lipsas, pidin naeru vägisi alla suruma. Kroonitud pea puhises ärritusest ja see valmistas mulle üksnes rõõmu.
Vabandasin end peagi ja lahkusin esimesena, et anda Maxonile võimalus mu selga imetleda. Tõttasin oma tuppa. Niipea, kui uks selja taga sulgus, sikutasin kleidiluku lahti. Õhk!
Mary ruttas mu juurde. „Kuidas läks?”
„Ma võtsin ta sõnatuks. Nad kõik, õigupoolest.”
Lucy kilkas rõõmust ja Anne kiirustas Maryle appi. „Me hoiame seda üleval. Sina lihtsalt kõnni,” käsutas ta. Tegin nagu kästud. „Tuleb ta täna õhtul?”
„Jah. Ma ei tea, millal, aga ta tuleb kindlasti.” Istusin voodiäärel nagu õrrel, käed risti kõhul, et kleit täielikult seljast ei kukuks.
Anne saatis mulle kaastundliku pilgu. „Mul on nii kahju, et pead seda ebamugavust veel mitu tundi taluma. Aga ma olen kindel, et see on seda väärt.”
Naeratasin, nagu oleks säärane piin puhas lust. Olin oma teenijatüdrukutele öelnud, et soovin Maxoni tähelepanu võita. Targu jätsin lisamata, et edu korral lebab see kleit loodetavasti peagi põrandal.
„Soovite, et jääksime teiega kuni tema saabumiseni?” uuris Lucy põnevusest vabisedes.
„Ei. Aidake see asi ainult uuesti kinni sikutada. Ma pean natuke mõtlema,” vastasin ja tõusin uuesti püsti.
Mary haaras luku kelgust. „Tõmmake kõht sisse, miss.” Kuulasin käsku. Ja kleidi sees taas õhku ahmides kujutasin end ette sõtta mineva sõdurina. Soomusrüü oli küll natuke omapärane, aga mõte jäi samaks.
Mees oli sihikule võetud.
2. PEATÜKK
Lükkasin rõduuksed pärani, et magus õueõhk tuppa pääseks. Ehkki käes oli detsember, silitas leebe tuuleiil mind hellalt. Meid ei lubatud enam õue, vähemalt mitte valvuriteta, nii et sellest pidi piisama.
Siis tuiskasin ringi ja süütasin küünlaid, et muuta tuba võimalikult kutsuvaks. Kõlas koputus. Puhusin tiku ruttu ära, sööstsin voodisse, haarasin raamatu ja laotasin kleidisaba lehvikuna laiali. Oh muidugi, Maxon, lugedes näen ma alati täpselt selline välja.
„Sisse,” sõnasin vaevukuuldavalt.
Maxon astus sisse. Tõstsin silmad. Tema näolt peegeldus kogu selle toas valitseva hämara ilu üle siiras imestus. Viimaks jäi ta pilk minu paljal jalal pidama ja liikus vaikselt ülespoole.
„Siin sa oledki,” ütlesin raamatut sulgedes ja teda tervitama tõustes.
Ta pani ukse selja taga kinni, pilk ainiti mu kehakumerustel püsimas. „Tahtsin öelda, et näed täna vapustav välja.”
Viskasin juuksesalgu üle õla. „See väike asjake? Ah, see närtsis kapinurgas.”
„Mul on hea meel, et selle sealt päästsid.”
Lasin sõrmedega üle sileda kanga. „Tule toeta end siia minu juurde. Ma pole sind nii ammu näinud.”
Ta ohkas ja istus mu kõrvale. „Palun vabandust. Viimases rünnakus kaotasime mässajatele nii palju mehi, et olukord on pingeline. Sa tead küll, milline mu isa on. Ja kuna saatsime mitu salka teie peresid kaitsma, on siin meestega hõre ning isa tavalisest veel hullem. Ta käib mulle peale, et Valiku lõpetaksin, aga pean veel vastu. Vajan aega, et kõik läbi mõelda.”
Istusime voodiserval. Nõjatusin talle lähemale. „Muidugi. See peaks olema sinu otsustada.”
Ta noogutas. „Olen seda talle tuhat korda öelnud, aga no tõesti, igasugune survestamine ajab mu hulluks.”
Teesklesin mossitamist. „Ma tean.”
Ta vaikis. Mida ta küll mõtles? Püüdsin välja nuputada, kuidas edasi käituda, tundumata pealetükkiv. Aga ma polnud romantikas just kõva käsi.
„See kõlab nüüd napakalt, aga mu toatüdrukud piserdasid mulle täna uut parfüümi. Ja ma tahaks teada, kas see on liiga tugev…” Kallutasin oma pead nii, et ta saaks lähemale tulla ja nuusutada.
Ta nina puudutas mu kaela. „Ei, kullake, see on väga hea,” sõnas ta mu rangluu peale hingates. Ja surus siis sinna suudluse. Neelatasin, püüdes keskenduda. Pidin olukorda kontrolli all hoidma.
„Tore, et sulle meeldib. Olen sinust puudust tundnud.”
Ta käsi siugles ussina mu kukla taha. Keerasin näo tema poole. Seal ta nüüd oli, mulle sügavalt silma vaatamas, huuled vaid millimeetrite kaugusel.
„Kui palju sa oled minust puudust tundnud?” sosistas ta.
Tema pilk koos nii madala häälega tegi mu südamega imelikke asju. „Nii palju,” sosistasin. „Nii-nii palju!”
Nõjatusin suudlust oodates tema poole. Enesekindel Maxon tõmbas mind ühe käega lähemale ja sasis teisega õrnalt mu juukseid. Oleksin tahtnud sellesse suudlusesse sulada, kuid kleit takistas. Ühtäkki muutusin taas ärevaks – mulle meenus mu plaan.
Silitasin Maxoni käsi õlavartest sõrmeotsteni, juhatades teda vaikselt kleidi lukuni. Lootsin, et sellest piisab.
Ta käed peatusid. Sekundi pärast oleksin palunud tal luku lahti tõmmata. Ent enne pahvatas ta kõva häälega naerma.
See lajatas nagu kõrvakiil.
„Mis sulle nalja teeb?” pärisin, püüdes hingamist salaja õigesse rütmi