Printsess. Kiera Cass
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Printsess - Kiera Cass страница 4
![Printsess - Kiera Cass Printsess - Kiera Cass](/cover_pre172190.jpg)
Olukord tundus lootusetu, kuid mis mul üle jäi. Kui see oli mu ainus võimalus, pidin vähemalt üritama.
„Olgu. Aga ma kinnitan sulle, et seda ei juhtu.”
Üleannetu naeratus näol, astus ta mulle väga lähedale ja suudles mind väga pikalt ja aeglaselt. „Ja mina kinnitan sulle, et juhtub küll.”
4. PEATÜKK
Astusin Naiste tuppa, mõtted Maxoni plaani ümber keerlemas. Kuningannat polnud veel. Kõik tüdrukud seisid akna all ning itsitasid isekeskis.
„America, tule siia!” hüüdis Kriss. Isegi Celeste viipas mulle sõbralikult.
See paistis kahtlane, kuid liitusin nende kihevil kobaraga sellegipoolest.
„Oi heldeke!” kiljatasin.
„Ma tean,” õhkas Celeste.
Aknast avanes vaade aeda. Seal tegid parasjagu jooksuringe palee valvurid, kõigil ülakeha paljas. Aspen oli rääkinud, et nad saavad musklite kasvatamiseks süste, kuid ilmselgelt nägid nad ise selle nimel samuti omajagu vaeva.
Ehkki olime kõik Maxonile pühendunud, polnud armsad poisid miski, mida suutnuksime lihtsalt ignoreerida.
„See blondide juustega kutt,” sõnas Kriss. „Või noh, ma arvan, et blondidega. Neil on kõigil nii lühikesed juuksed.”
„Mulle meeldib too kutt,” teatas Elise vaikselt, kui järjekordne valvur meie aknast mööda jooksis.
Kriss turtsus naerda. „Uskumatu, et me millegi sellisega tegeleme.”
„Oi, oi! Vaadake seda seal, seda siniste silmadega,” viitas Celeste Aspenile.
Kriss ohkas. „Ma tantsisin temaga halloween’i ajal. Ta on sama naljakas kui ilus.”
„Mina tantsisin ka,” uhkustas Celeste. „Ta on raudselt kõige nunnum valvur kogu palees.”
Oleksin tahtnud naerda. Huvitav, kas tema arvamus jääks samaks, kui ta teaks, et Aspen oli Kuus?
Vaatasin teda seal jooksmas ja mõtlesin, kuidas need käed on mind sadu kordi emmanud. Meie kaugenemine Aspeniga oli paratamatu, kuid isegi nüüd tahtsin väga loota, et suudame säilitada tükikese sellest, mis meie vahel aset leidis. Tundsin, et vajan teda ikka veel.
„Ja kes sulle meeldib, America?” päris Kriss.
Ainsana oli mulle muidugi silma jäänud Aspen. Minust käis üle igatsusepuhang. Praegune vesistamine nende seksikate kehade pärast tundus tobe. Sestap põiklesin vastamisest kõrvale.
„Ma ei tea. Nad on kõik päris kenad.”
„Päris kenad!” hüüatas Celeste. „Sa teed vist nalja? Need on kõige kenamad kutid, keda vist üldse näinud olen.”
„See on lihtsalt kamp palja ülakehaga poisse,” vastasin.
„Jah. Ja miks sa ei võiks seda nautida, kuni veel saad? Varsti jõllitame siin niikuinii ainult kolmekesi üksteisele otsa,” nähvas ta.
„Vahet pole. Maxon näeb ilma särgita välja sama hea kui ükskõik milline neist poistest.”
“Mis asja?!” karjatas Kriss.
Sekund hiljem taipasin, mis mu suust välja lipsas. Kolm silmapaari olid ainiti minusse puuritud.
„Millal sina ja Maxon jõudsite üksteist ilma särgita näha?” nõudis Celeste.
„Mina ei olnud särgita!”
„Aga tema oli?” ei jätnud Kriss jonni. „Selle eilse jäleda kleidi pärast?”
„Lits!” sisistas Celeste.
„Ah?” hüüatasin.
„Miks sa selle peale nii üllatunud nägu teed? Me võime ju nii öelda!” turtsatas Celeste käsi rinnale ristates. „Kui sa just ei taha meile rääkida, mis täpselt juhtus.”
Kuidas ma oleks saanud seda selgitada? Maxoni lahti riietamine polnud ju romantiline hetk. Ent selle avaldamine ei tulnud kõne allagi, kuidas ravisin ta isa peksust saadud haavu. Ta oli oma saladust terve elu varjanud. Kui selle välja räägiksin, oleks meil igaveseks kriips peal.
„Celeste hullas samuti poolalasti Maxoniga koridorinurgas,” asusin ise rünnakule.
Ta suu kukkus ammuli. „Kust sina seda tead?”
„Kas kõik võtavad end Maxoniga kahekesi jäädes riidest lahti?” päris Elise õudusega.
„Me ei olnud alasti!” hüüatasin.
„Okei,” sõnas Kriss sooviga meid vaigistada. „Katsume siis selgust saada – et kes on teinud Maxoniga mida.”
Kõik vakatasid. Keegi ei soovinud otsa lahti teha.
„Mina olen teda suudelnud,” alustas viimaks Elise. „Kolm korda, aga see on ka kõik.”
„Mina pole teda suudelnud,” tunnistas Kriss. „Aga ma ise palusin seda. Ta suudleks mind küll, kui vaid lubaksin.”
„Tõesti? Mitte kordagi?” Celeste oli jahmunud.
„Mitte kordagi.”
„Noh, mina olen teda palju suudelnud.” Celeste viskas pea kuklasse, tundes selle üle pigem uhkust, mitte piinlikkust. „Hiljutine öine sessioon koridoris oli eriti hea.” Ta vaatas mulle ainiti otsa. „Me aina sosistasime üksteisele, kui erutav see on, et võime vahele jääda.”
Lõpuks peatusid kõigi silmad minul. Mõtlesin, kuidas kuningas vihjas, et teised tüdrukud on minust oluliselt vabameelsema moraaliga. Taipasin nüüd, et see oli vaid järjekordne relv tema arsenalis – lihtne viis tekitada minus ebakindlust. Otsustasin kõik ausalt ära rääkida.
„Mina olin Maxoni esimene suudlus, mitte Olivia. Ma ei tahtnud, et keegi teaks. Ja meil on olnud veel mõned… intiimsed hetked. Ning ühel neist tuli Maxonil särk seljast.”
„Tuli seljast? Lendas imeväel üle pea?” ironiseeris Celeste.
„Ta võttis selle ära,” möönsin rahulikult.
Celeste polnud ikka veel rahul. „Tema võttis selle ära või sina võtsid selle ära?”
„Me võtsime vist koos.”
Hetkeks tundus olukord plahvatusohtlik. Ent siis tegi Kriss suu lahti. „Okei, nüüd me vähemalt teame, mis seis on.”
„Ja mis see siis on?” küsis Elise.
Keegi ei vastanud.
„Ma tahtsin lihtsalt öelda…” alustasin. „Et kõik need hetked on olnud mulle olulised. Ja ma tõesti hoolin Maxonist.”
„Vihjad