Pēdas pagātnē. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Pēdas pagātnē - Edgars Auziņš страница 3
![Pēdas pagātnē - Edgars Auziņš Pēdas pagātnē - Edgars Auziņš](/cover_pre1372522.jpg)
Klase izplūda smieklos, un Dusja pamodās no savām domām.
– Esmu šeit! – viņa skaļi nobļāva un uzreiz sarāvās zem skolotājas skatiena.
Skolotāja pārgāja pie nākamā skolnieka, un Dusja atviegloti izelpoja un izņēma piezīmju grāmatiņu, cenšoties nepiesaistīt sev pārāk daudz uzmanības. Bet tas tā nebija, Klims bija nākamais sarakstā.
– Klimentijs Lomakins! – skolotāja viņu sauca.
"Dons Kihots jeb Lamancijas Klementijs ir vieta, kur skaistā Dulsinea ir melanholijā un svētlaimē," tā pati ļaunā balss no aizmugurējās rindas komentēja apdullinošus smieklus.
Klase atkal vardarbīgi reaģēja uz joku. Skolotāja nespēja nesmaidīt viņas sejā. Tikai viņi klasē nesmējās.
Klims asi pagriezās, viņa seja liesmoja dusmās.
“Sarkanais, ja tu tagad nenomierināsies, tu skraidīsi pa manu skolu kā draņķīgs cilvēks pirtī,” viņš draudīgi teica vasaras raibumam, kurš sēdēja apskāvienos uz aizmugurējā galda ar kādu resnu vīrieti ar izliektām ausīm. .
– Puiši, nomierinieties! – skolotāja aicināja pie kārtības, – mēs tērējam laiku…
Skolotāja sāka prezentēt mācību materiālu, un Dusja ar acs kaktiņu paskatījās uz Klimu. Pamanot, ka arī viņš skatās uz viņu sānis, viņa gandrīz nespēja apvaldīt smieklus.
“Forši, tu…,” viņa rakstīja uz tukšas papīra lapas. – Paldies!
"Tas ir vienīgais veids, kā to izdarīt ar Red," viņš rakstīja atbildē.
– Un viņš ir liels puisis… Vai jums ar viņu nebūs problēmu?
– Es viņam nelaidīšu vienu minūti…
– Kā tas ir?
– Tas ir cīkstēšanās slengs…
– Tad es varu uzminēt, kā. Jūs varat noguldīt viņu uz lāpstiņām vienas minūtes laikā…
– Kaut kas tamlīdzīgs…
"Varbūt man vajadzētu uzsist arī kādai meitenei, kura par mums smējās visvairāk?" "Es nevēlos palikt malā," viņa rakstīja un uzzīmēja meiteni ar milzīgām dūrēm, kas stāvēja boksa stājā.
Klims nolaida galvu un ar rokām aizsedza smejošo seju. Forša meitene! – viņš ar apbrīnu domāja par jauno meiteni. Tev ar viņu jādraudzējas.
Pēc atgriešanās klasē, pēc kārtējā pārtraukuma pārtraukumā Dusja savā matemātikas mācību grāmatā atklāja grāmatzīmi papīra lapas veidā, kas salocīts četrās daļās. Tā bija nepārprotami nedraudzīga satura zīmīte, kas rakstīta meitenes rokā.
Dulcineja!
Iesaku ātri paņemt pēdējo rakstāmgaldu un paslēpties tur kādā kaktā, nevis plikt zobus ar Klimu…
Nāksim kuplā skaitā!
Garastāvoklis uzreiz nokritās uz nulli. Sākās! Cik ļaunas var būt meitenes!
Viņas tēvs reiz jokojot stāstīja, ka suņu cīņās piedalās tikai tēviņi, un tā nav nejaušība, jo mātītes ķīvējas, līdz pilnībā uzvar sāncensi – viņas nāvi. Acīmredzot kaut kas tajā ir, ja velkam analoģijas ar sievietes psihes dizaina iezīmēm, viņa skumji nodomāja.
Klims, redzēdams sava kaimiņa nomākto stāvokli, atkal izņēma tukšu papīra lapu.
– Dusja, kas noticis? "Jums nav sejas," viņš rakstīja.
– Viņu bezē – viņa viņam atbildēja.
– Ko tas nozīmē?
– ES esmu dusmīgs…
– Kas noticis?
– Es gatavojos kaujai!
– Ar “Sarkano”?
Viņas sejā pārskrēja smaids. Dusja brīdi domāja, vai nevajadzētu parādīt Klimam zīmīti. Bet kāpēc gan ne, tas ir bez sejas, autors nav zināms. Lai gan Klims viņu varētu pazīt…
– Nē. “Sarkans” ir tikai smukums, salīdzinot ar kuci, kura man to uzrakstīja.
Dusja slepus viņai pasniedza zīmīti. Klims to izlasīja, un uz viņa vaigu kauliem parādījās mezgliņi.
– Vai jūs zināt, kam šī zīmīte varētu piederēt? – viņa rakstīja.
– Man šķiet…
– Vai tā bija tava meitene, kas šādi reaģēja uz manu parādīšanos tev blakus? Starp citu, kāpēc viņa nesēž pie viena galda ar jums? Vai jums bija strīds?
Klims paņēma pārtraukumu. Viņš nezināja, ko tagad atbildēt Douset. Pēc nelielām pārdomām lēmums nāca dabiski.
"Parunāsim par to pēc nodarbības," viņš rakstīja.
Dusja brīdi padomāja; viņa nevēlējās sniegt pārsteidzīgu atbildi. Tagad viņas galvā valdīja viena doma – kāpēc man tas viss vajadzīgs? Tomēr svešinieka piezīmē bija viens vārds, kas viņu aizkustināja līdz sirds dziļumiem – "Nāciet daudz!" Viņa to nevarēja izturēt; atkāpties nebija viņas dabā. Viņa izmisīgi gribēja redzēt piezīmju autoru, paskatīties viņam acīs…
"Nāc, parunāsim," viņa negribīgi piekrita Klima priekšlikumam.
Izejot no skolas, Klims pamāja ar roku četriem puišiem, kas stāvēja pie puķu dobes.
– Tie ir mani draugi no sekcijas, viņi mācās nākamajā klasē. Ejam pie viņiem…
Pēc piedāvājuma iepazīties ar veselu svešinieku baru Dusja neviļus sarāvās, un tas neizvairījās no Klima uzmanības.
– Ja negribi, tad nedarīsim.
"Es gribu," viņa negaidīti piekrita, taču šī vienošanās izklausījās nepārliecinoši.
– Tieši tā? Ja nevēlaties, pagaidiet mani uz lieveņa, es ātri parunāšu ar viņiem par gaidāmajām sambo sacensībām pilsētas čempionātā.
"Nē, es gribu," Dusja apstiprināja savu vēlmi.
"Tad iesim," sacīja Klims un satvēra viņu aiz elkoņa.
Sajūta bija dīvaina tāpēc, ka viņi bija pazīstami tikai dažas stundas, taču viņa nepretojās.
– Sveiki puiši! Iepazīstieties ar Dusju. – Viņa ir jauna, viņa sēž ar mani pie viena galda. "Es cenšos visu iespējamo, lai viņai iepriecinātu," Klims viņu negaidītā veidā iepazīstināja ar saviem draugiem.
Dusja pacēlās uz augšu, dzirdot