Vareste pidusöök. II raamat. Jää ja tule laul. George R. R. Martin
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Vareste pidusöök. II raamat. Jää ja tule laul - George R. R. Martin страница 6
![Vareste pidusöök. II raamat. Jää ja tule laul - George R. R. Martin Vareste pidusöök. II raamat. Jää ja tule laul - George R. R. Martin](/cover_pre178185.jpg)
„Pole tarvis. Tema võit on niigi selge.” Pronks-Yohn mõõtis oma hallide silmadega Petyr Baelishit. „See ei meeldi mulle, kuid tundub, et te saite aasta ajapikendust. Kasutage seda hästi, mu isand. Kõiki meist te haneks ei tõmba.” Ta avas ukse nii ägedalt, et oleks selle peaaegu hingedelt maha käänanud.
Järgnes pisuke pidusöök, kuigi Petyr oli sunnitud tagasihoidliku kostitamise pärast vabandama. Kreemjas ja sinises vammuses Robert toodi lagedale ja ta mängis üpris lahkelt väikese isanda osa. Pronks-Yohni polnud näha; ta oli Kotkapesast lahkunud ja alustanud pikka laskumist nagu ser Lyn Corbray juba enne teda. Teised ülikud jäid hommikuni paigale.
Ta nõidus nad ära, mõtles Alayne sel ööl voodis lamades ja akende taga huilgavat tuult kuulates. Ta ei teadnud, kust see kahtlus temasse sigines, ent kui see talle kord pähe tuli, ei saanud ta enam uinuda. Ta vähkres ja pöörles ja pures seda mõttes nagu koer vana konti. Lõpuks ta tõusis ja pani riidesse, jättes Gretcheli unenägude rüppe.
Petyr oli veel üleval ja sirgeldas kirja kirjutada. „Alayne,” sõnas ta. „Mu kullake. Miks sa nii hilja siin oled?”
„Ma tahtsin küsida. Mis juhtub aasta pärast?”
Petyr pani sule käest. „Redfort ja Waynwood on vanad. Üks neist võib surra – või mõlemad. Gilwood Hunteri tapavad tema vennad. Tõenäoliselt noor Harlan, kes isand Eoni surma saatis. See mees poolel teel peatuma ei jää. Belmore on kõlvatu ja äraostetav. Templetoniga saame me sõbraks. Pronks Yohn-Royce jääb paraku vimma edasi kandma, aga kuni ta on üksi, ei tasu teda eriti karta.”
„Ja ser Lyn Corbray?”
Küünlaleek väreles mehe silmades. „Ser Lyn jääb minu lepitamatuks vaenlaseks. Ta kõneleb minust halvakspanu ja põlastusega kõigile, keda kohtab, ja lööb mõõgaga kaasa igas vandenõus, et mind kukutada.”
Alayne’i kahtlus asendus nüüd kindla teadmisega. „Ja kuidas sa talle tema teenete eest tasud?”
Pisinäpp naeris valjusti. „Kulla ja poiste ja lubadustega muidugi. Ser Lyn on lihtsa maitsega mees, mu kullake. Talle meeldivad ainult kuld ja poisid ja tapmine.”
CERSEI
Kuningas mossitas. „Ma tahan Raudtroonil istuda,” ütles ta emale. „Sa lasid Joffil alati seal istuda.”
„Joff oli kaheteistkümne aastane.”
„Aga mina olen kuningas. Troon kuulub mulle.”
„Kes sulle seda ütles?” Cersei hingas sügavalt sisse, et Dorcas saaks ta kleidipaelad pingumale tõmmata. Teenijatüdruk oli suurt kasvu ja palju tugevam kui Senelle, paraku ka kohmakam.
Tommen läks näost punaseks. „Mitte keegi ei öelnud.”
„Mitte keegi? Kas sa nimetad niimoodi oma proua abikaasat?” Kuninganna haistis selle vastuhaku taga Margaery Tyrelli. „Kui sa mulle valetad, ei jää mul muud üle, kui lasta Pate siia tuua ja ta veriseks peksta.” Pate oli Joffrey endine ja Tommeni praegune peksupoiss. „Tahad sa seda?”
„Ei,” pomises kuningas mornilt.
„Kes sulle seda ütles?”
Poiss sahistas jalgu. „Emand Margaery.” Ta oli piisavalt tark, et oma naist oma ema kuuldes mitte kuningannaks nimetada.
„See juba läheb. Tommen, ma pean otsustama tõsiste asjade üle, mille mõistmiseks sa oled veel liiga noor. Ma ei taha, et üks rumal väike poiss mu selja taga troonil niheleb ja mind lapsikute küsimustega häirib. Margaery arvab vist, et sa peaksid ka mu nõukogu koosolekutel viibima?”
„Jah,” möönis poiss. „Ta ütleb, et ma pean õppima, kuidas olla kuningas.”
„Kui sa vanemaks saad, võid sa osa võtta nii paljudest nõupidamistest, kui soovid,” lubas Cersei talle. „Usu mind, et sul saab neist peagi villand. Robert tukkus harilikult kogu nõupidamise aja.” Kui ta üldse suvatses sellest osa võtta. „Ta eelistas kulli- ja muidu jahti ja jättis tüütud asjad vana isand Arryni hooleks. Kas sa mäletad teda?”
„Ta suri kõhuvalu kätte.”
„Nii selle vaese mehega juhtus. Aga kui sa nii kangesti õppida tahad, siis võiksid sa pähe õppida kõigi Westerose kuningate nimed ja kõigi nende teenistuses olnud Käte nimed. Sa võid need mulle homme peast ette lugeda.”
„Jah, ema,” vastas Tommen taltsalt.
„Tubli poiss.” Võim kuulus Cerseile ja ta ei kavatsenud sellest loobuda enne, kui Tommen täisealiseks saab. Mina ootasin, nii et oodaku temagi. Ma ootasin pool elu. Cersei oli mänginud kohusetruud tütart, ujedat mõrsjat, leplikku naist. Ta oli talunud joobnud Roberti käperdamist, Jaime armukadedust, Renly pilkeid, Varyse itsitusi, Stannise lõputut hammastekiristamist. Ta oli võidelnud Jon Arryni, Ned Starki ja oma jõleda reetliku kääbusvenna vastu, kogu aeg endale tõotades, et ükskord jõuab kätte tema tund. Kui Margaery Tyrell kavatseb mult mu kõrghetke röövida, siis mõelgu enne paganama hästi järele.
Kuid ikkagi oli Cersei pruukost rikutud ja ega päev polnud ka palju parem. Ta veetis ülejäänud hommiku isand Gylesi ja tema arveraamatute seltsis ja kuulas, kuidas mees läkastades seletas vask- ja hõbe- ja kuldmüntide kohta. Seejärel ilmus kohale isand Waters, kes kandis ette, et esimesed kolm dromooni hakkavad valmis saama ja palus rohkem kulda, et need väärilise hiilgusega viimistletud saaks. Kuninganna täitis tema palve meelsasti. Ta sõi Tolapoisi vigurdamise saatel koos kaupmeeste gildide liikmetega lõunat ja kuulas nende nurinat varblaste üle, kes uitasid tänavail ja magasid väljakutel. Võib-olla pean ma varblased linnaväe abil linnast välja kihutama, mõtles ta parajasti, kui kohale ilmus Pycelle.
Suurmeister oli viimasel ajal nõukogus eriti palju nurinat tõstnud. Viimasel koosolekul oli ta kibedalt kurtnud meeste üle, kelle Aurane Waters oli oma uute dromoonide kapteniteks valinud. Waters tahtis anda laevad nooremate meeste käsu alla, Pycelle aga pidas tähtsamaks kogemust ja nõudis, et käskijateks peaksid saama need kaptenid, kes olid Kärejõe tulemöllust eluga pääsenud. „Karastunud mehed, kes on oma ustavust tõestanud,” ütles ta nende kohta. Cersei ütles, et nad on vanad ja asus isand Watersi poolele. „Need kaptenid tõestasid ainult seda, et nad oskavad ujuda,” sõnas ta. „Ükski ema ei peaks elama kauem oma lastest ega ükski kapten oma laevast.” Pycelle oli tema hurjutamisega vastumeelselt leppinud.
Seekord näis ta olevat paremas tujus, oli koguni näole naeruvine mananud. „Hea uudis, Teie Hiilgus,” teatas ta. „Wyman Manderly on täitnud teie käsu ja isand Stannise sibularüütlil pea maha raiunud.”
„Kas me võime selles kindlad olla?”
„Mehe pea ja käed on Valge Sadama müürile üles pandud. Isand Wyman kinnitab seda vandega ja Freyd kinnitavad seda. Nad nägid seal seda pead, sibul suhu topitud. Ja käsi, üks neist äratuntav tema sõrmeköntide järgi.”
„Väga hea,” sõnas Cersei. „Saatke Manderlyle linnuga sõnum ja teatage talle, et kuna ta on nüüd oma ustavust ilmutanud, saadetakse tema poeg ta juurde kohe tagasi.” Ta mõtles, et Valges Sadamas saab kuningavõim peatselt taas jalule seatud ja Roose Bolton ja tema sohipoeg liginevad Cailini kantsile nii lõunast kui põhjast. Kui see nende kätte langeb, ühendavad nad oma jõud ja löövad raudsaarlased ka Torrheni kantsist ja Süvalaane Maalinnast välja. See peaks Ned Starki ülejäänud