Ті, що співають у терні. Коллін Мак-Каллоу
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Ті, що співають у терні - Коллін Мак-Каллоу страница 47
![Ті, що співають у терні - Коллін Мак-Каллоу Ті, що співають у терні - Коллін Мак-Каллоу](/cover_pre200416.jpg)
А в дальньому закутку розташувався такий великий, на всю довжину майданчика, шатер із високим дощатим помостом попереду та схожим на завісу фризом із намальованими на ньому лячними фігурами. Чоловік із рупором у руці вигукував до натовпу людей, який ставав дедалі більшим.
– Перед вами, шановна публіко, знаменита боксерська трупа Джиммі Шармена! Вісім найвідоміших у світі боксерів-професіоналів, і той чоловік, котрому вистачить сміливості кинути виклик кому-небудь із них, здобуде грошову винагороду!
Жінки та дівчата швидко виходили з натовпу, а чоловіки та хлопці так само швидко до нього приєднувалися, щільно заповнюючи простір за помостом. Статечно й урочисто, наче гладіатори в амфітеатрі, на поміст вийшли один за одним восьмеро чоловіків і стали, витягнувши по боках обмотані п’ясти, розставивши ноги, і з поважним виглядом роздували щоки під захоплене охання та ахання публіки. Меґґі здалося, що ці чоловіки вийшли до натовпу в самій спідній білизні, бо на них були довгі чорні трико, жилетки та обтислі сірі труси від талії до середини стегна. На їхніх грудях виднілися великі білі літери: ТРУПА ДЖИММІ ШАРМЕНА. Серед всіх боксерів не було двох однакових на зріст: одні великі, другі маленькі, якісь із них середні, але всі вони мали надзвичайно добре розвинену мускулатуру. Невимушено перемовляючись та всміхаючись один одному, немов така подія відбувалася кожного дня, вони розминали м’язи, удаючи, що їм не подобається хизуватися і грати на публіку.
– Ну що, хлопці, хто кине їм рукавичку? – гукнув у рупор зазивало. – Хто хоче спробувати? Станьте на бій – і можете виграти п’ятірку фунтів! – волав він між гупаннями бас-барабану.
– Я! – скрикнув Френк. – Я хочу спробувати, я!
Він струсив зі свого плеча руку отця Ральфа, який хотів був його стримати, і ті люди в натовпі, які мали змогу бачити зріст Френка, засміялися й поблажливо виштовхнули хлопця наперед.
Але зазивало повівся надзвичайно серйозно, коли один із боксерів трупи подав Френку руку й допоміг йому вибратися драбиною на поміст, щоб стати з одного боку шеренги з восьми учасників.
– Не смійтеся, панове. Цей хлопець не дуже великий, але він визвався першим. Ви ж знаєте, що головне у поєдинку – не розмір