Ļauno garu akadēmija, jeb Nežēlīgu meklējumu sērija. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Ļauno garu akadēmija, jeb Nežēlīgu meklējumu sērija - Edgars Auziņš страница 17
![Ļauno garu akadēmija, jeb Nežēlīgu meklējumu sērija - Edgars Auziņš Ļauno garu akadēmija, jeb Nežēlīgu meklējumu sērija - Edgars Auziņš](/cover_pre1366835.jpg)
Un es atkal smaidīju. Tātad, kas tas ir? Kad visur ir ienaidnieki, vai viens labs vārds var iedvest tevī dzīvību? Ja Nora turpinās izrādīt šādas rūpes, tad drīz es pati sākšu viņai piedāvāt asinis. Ne tavs, protams! Šeit ir daudz upuru, un viņi bez manis ložņā, lai Nora sev neko neliedz!
Bet pirmās lekcijas vietā skolotājs nosūtīja visu grupu uz aktu zāli uz ārkārtas sanāksmi. Uz apļveida platformas priekšā rektors Čolets soļoja uz priekšu un atpakaļ, rokas aiz muguras. Visu fakultāšu kuratori draudošām sejām stāvēja sastinguši pie ieejām. Bija neticami daudz krēslu, kā arī studenti, kuri visi ieplūda zālē un ieņēma vietas, akadēmijas galvenā cilvēka satrauktā skatiena mudināti. Par laimi, pusapaļa telpa bija sadalīta krāsainos sektoros, tāpēc katra fakultāte tika izvietota atsevišķi. Un jauki! Es negribētu būt blakus vilkačiem vai burvjiem. Viņa tikai pamāja Norai, kuru ieraudzīja tālumā un uzreiz koncentrējās uz grīdu, lai neredzētu nevienu citu, mazāk patīkamu.
Viņa pati nostājās Anaelam tuvāk un izlikās, ka ir pavisam aizmirsusi par to, kā vakar viņš steidzīgi metās prom no manis pēc «necienīgās atbildes». Tagad mani pārņēma ziņkārība, ko es steidzos saprast:
– Anael, es šeit esmu pirmo reizi! Un vai rektora kungs bieži organizē šādus salidojumus?
Elfs vai nu izlikās nedzirdam, vai arī patiesībā viņu novērsa troksnis. Tad es pieliecos viņam tuvāk un ielēju saldu eļļu:
– Ak, dēmoni… Kas tev liek tik garšīgi smaržot? Pārsteidzošas smaržas!
Viņa mutes kakts raustījās, bet Anaels ar redzamu gribas piepūli piespieda sevi saraukt pieri. Bet, protams, viņš nevarēja noturēt savu atbildi:
– Tā ir mana dabiskā smarža.
Es nebiju apjukusi:
– Tas nevar būt… Ja visi elfi smaržotu tik lieliski, es to būtu pamanījis! Bet pārējie nebija pat tuvu. Paskatieties uz viņiem – drēbes neder tik labi kā jums, mati tik ļoti neapžilbina acis. Esmu pārliecināts, ka jūsu matus no iekšpuses apgaismo kāda maģija. Anael, atzīsti jau, vai tā ir maģija? – viņa apklusa, jo bija aizgājusi par tālu. Glaimi ir glaimi, bet glaimi ir vismaz lāses uzticamības vērti. Un ne ar šiem greznajiem frāzes pagriezieniem, kas, visticamāk, liks smieties.
Bet viņa sastinga, kad saprata, ka ir kļūdījusies. Anaels pēkšņi pagriezās pret mani un staroja:
«Bet es uzreiz sapratu, ka neesmu kļūdījies par tevi, dārgā Tialla!» Un jūsu acis ir vietā, un jūsu oža. Bet kā ar prātu? Kā mēs saprotam to klaunādi, kuru jūs vakar iestudējāt?
Es nopūtos un atzinu:
«Anael, es negribēju šeit nākt, mans tēvs mani piespieda.» Un tagad es meklēju veidus, kā tikt izraidīts!
Šķita, ka viņa skatiens atspoguļoja atvieglojumu un sapratni, taču tika teikts tieši pretējais:
– Tātad, kaut kādam nolūkam, un ne tikai muļķis. Bet neviens sevi cienošs radījums nesasniegs nevienu mērķi uz kauna rēķina! Es labprātāk pazaudētu savu dzīvību, nekā dotos pasaulē ar nemazgātiem matiem. Un padarīt sevi par idiotu ir sāpīgi pat iedomāties!
Bet viņš atbildēja paredzami. Ja man uzdevums nebija viegls, tad Anaels neko tādu nevarēja izmēģināt uz sevi. Bet, neskatoties uz to, zināma izpratne radās. Es rīkojos pareizi, sākot būt atklātam! Varbūt tieši tā jums vajadzētu izturēties pret draugiem, ja vēlaties viņus saukt par draugiem?
Un, lai apstiprinātu manus secinājumus, Anaels labprāt atbildēja uz pašu pirmo jautājumu:
«Rektors mūs šeit pulcēja tikai vienu reizi, uz svinīgo uzņemšanas izsludināšanu. Tāpēc man nav ne jausmas, kāds ir iemesls šoreiz.
Un pēkšņi Čoleta kungs sastinga, paskatījās apkārt publikai un pacēla roku: troksnis acumirklī pārvērtās klusumā. Tik negaidīti, ka sāpēja ausis. Es noelsos. Bet nē, es pat nedzirdēju savu izelpu. Kļuva skaidrs, ka visi apklust uzreiz ne jau nepārvaramas cieņas dēļ pret rektoru un viņa žestu, viņš vienkārši ar šo žestu piespieda visus apklust. Šī bija otrā reize, kad es redzēju burvju maģiju, un otro reizi tā mani sastindzināja ar savu spēku. Es pat izjutu vāju skaudību par tādu spēku, kas man bija nepieejams pēc dzimšanas.
Rektora balss nāves klusumā skanēja negaidīti klusi un maigi, bet skanēja katrā milzīgās zāles stūrī:
– Cienījamie studenti! Šodienas sanāksme ir veltīta ne pārāk patīkamam jautājumam. Tāpēc nolēmu to neatlikt uz jaunās nedēļas sākumu.
Visi uzmanīgi klausījās. It kā kādam būtu cita izvēle! Pat ja vēlaties būt sašutis, tas nedarbosies. Misters Chollet turpināja:
«Diemžēl mēs atkal runāsim par disciplīnas pārkāpumiem.» Atkal, tas ir paredzēts visiem, izņemot pirmo gadu. Mēs, pārējie, zinām, ka šādas sarunas notiek satraucoši bieži. Un šīs nakts incidents ir pierādījis, ka jūs esat kurls pret manām pavēlēm. Tas nozīmē, ka ir pienācis laiks ieviest bargas sankcijas.
Uz šiem vārdiem manas acis iepletās. Nora pamodināja komandieri! Nav zināms, vai viņam izdevās noķert kādu no maniem vakardienas pārkāpējiem, taču pati sūdzība kalpoja par iemeslu. Vai arī jau ir bijis daudz līdzīgu iemeslu? Tā būtu labāk, es absolūti negribēju būt skandāla centrā. Un sirds sažņaudzās, kad rektors uz papēžiem pagriezās pret zilo sektoru un skaļi iesaucās:
– Iniran, Raganības fakultāte, trešais kurss, lūdzu piecelties!
Es varēju tikai aizvērt acis un nekavējoties tās atvērt, lai tagad raudzītos uz augošā prinča tumšo virsotni. Viņa seju nebija iespējams saskatīt – Inirans atradās vairākas rindas tuvāk centram. Bet pat apcerot viņa figūru, mana sirds sāpēja sāpīgi. Sasodītā burvestība!
Un rektors tagad runāja ļoti bargi:
– Iniran, jūsu izcilie akadēmiskie panākumi nedod jums tiesības pārkāpt disciplīnu! Vai tavā istabā naktī nebija īstas gultas? Jūs taču nedomājat, ka varat rīkot orģiju, vai ne? Vai arī esat aizmirsuši, ka orģijas ir atļautas tikai incubi un succubi korpusā? Retoriski jautājumi! Ieviešu jaunus noteikumus – pastiprināsim kontroli, un par katru pārkāpumu būs sods! Sāksim ar jums, lai visi klātesošie saprastu, ka mēs nemainīsim tik svarīgās lietas.
Tātad Noras rīcība joprojām izraisīja šādas sekas. Un es pat nevarēju izlemt, ko es vēlos vairāk: lai nelietis saņemtu to, ko viņš ir pelnījis, vai lai labākais cilvēks pasaulē paliktu viens.
Bet Inirans negaidīti ātri pacēla roku un pamāja ar to sev sejas priekšā. Tad viņa balss atskanēja:
– Nebija nekādas orģijas, Čolē kungs.
«Kas jums deva atļauju noņemt klusuma burvestību?!»
– Ak, tas nebija iespējams? – es noteikti dzirdēju smaidu prinča balsī. – Piedod, es nesapratu. Bet tā kā es vienalga varu runāt, teikšu tā: orģiju nebija.