Visas raganas ir kuces vai rektoram vairāk neliet. Jolanta Auziņa
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Visas raganas ir kuces vai rektoram vairāk neliet - Jolanta Auziņa страница 10
![Visas raganas ir kuces vai rektoram vairāk neliet - Jolanta Auziņa Visas raganas ir kuces vai rektoram vairāk neliet - Jolanta Auziņa](/cover_pre1370445.jpg)
"Labrīt, dārgie Augstākās burvju akadēmijas skolotāji un piekritēji," atskanēja pārsteidzoši pazīstama, burvju pastiprināta balss, kurā es dzirdēju pirmsvētras dārdoņu par savu nenovēršamo nāvi.
Neticot savām ausīm, lēnām pagriezu galvu pret kāpnēm un sastapu jēgpilni saraustītās acis kādam, kurš vienkārši nevarēja būt šeit!
Ko es tur teicu? Vai es te neko jaunu nedzirdēšu? Var būt. Bet es precīzi uzzināju, cik daudz pārsteidzošu un nezināmu nokrāsu var izteikt ar vienu sen lietotu frāzi, ja to saka tas, kuru jūs pirms dažām dienām apbūri un aizbēdzis, stingrā pārliecībā, ka jūs viņu nekad neredzēsit. atkal.
5. nodaļa. Par nepatikšanām
Reiz, pat mūsu paziņas rītausmā, Jadja sūdzējās meitenēm un man par savu neveiksmi. Ka viņai viss nav kārtībā. Gadatirgū viņai noņēma no deguna apakšas iepatikušos auskarus, puisis uzsmaidīja nevis viņai, un viņa, ejot mājās, saplēsa kleitu.
Mēs toreiz sēdējām dārza izcirtumā netālu no mūsu mājas akadēmijā un klausījāmies viņas žēlabas. Viņi juta līdzi. Un tad aiz tuvējā koka atskanēja čīkstoši smiekli – mūsu kikimora bija ieradusies. Viņa parasti sēdēja savā purvā, bet pēc tam iekrita apciemot goblinu. Un tad šī kalsna, saliekta vecene iznāca ar mušmirei uz deguna un teica:
– Sūdzieties, mīļā! Sūdzēties! Neklusējiet. Lūdzu veco kundzi.
– Ko jūs iegūstat no manām sūdzībām? – Jadja nošņāca. – Nav ne silts, ne auksts.
– Tātad jūsu sūdzības ir veltīgas. Nu, muļķis, visi šie gadījumi, visticamāk, nestu laimi, ja jūs tos uzskatītu par tādiem. Un tu vaimanā, izrādās, sūdzies par savu laimi. Ko tas nozīmē?
– Kas? – Jadja neizpratnē iesaucās.
– Tas nozīmē, ka tu sadusmo savu laimi, un pēc tās kā pēdas nāks īstas nelaimes. Tad es patiesi priecāšos par jūsu bēdām.
– Par ko tu tagad priecājies? – Viņa uzauda uzacis.
"Tāpēc es priecājos, ka jūs uzaicināt nelaimi uz jūsu galvas."
– Kas tā par laimi, ka kāds krāpnieks mani pieleca gadatirgū un puisis skatās uz citu?! – viņa salika rokas.
"Tātad, varbūt blakus vai aiz nākamās paplātes atradās labāki auskari, bet jūs tos nepamanījāt?" – vecā kundze nolieca galvu uz sāniem. – Kāpēc otrs smaidīja Tam varētu būt daudz iemeslu! Bet kāpēc jums ir vajadzīgs kāds, kurš skatās uz citiem? Atriebties un aizmirsti. Tu esi ragana! Un neaizmirstiet man piezvanīt par šo jautājumu. Iepriecini veco kundzi,” un pretīgi ķiķināja.
– Un kleita? Kur slēpjas mana laime? – Jadja uzlika rokas uz gurniem.
– Tātad ir pamats pirkt kaut ko jaunu, bet ja nē, tad vismaz vingrināties šūšanā. Arī man tā ir liela problēma. Bet tu, meitiņ, sūdzies un sūdzies. Kāpēc es mēģināšu jūs atrunāt? Zvani par savu nelaimi, un es būšu klāt, lai, kad tu piezvanīsi, nepalaistu garām,” viņa mums piemiedza un, smieklos izplūdusi, pazuda, it kā nekad nebūtu tur bijusi.
Kopš tā laika mēs visi esam centušies nepievērst uzmanību sīkumiem un nemaz nerunājot par savu neveiksmi. Bet šodien es noteikti nevaru tam pretoties.
Kā? Kā tas gadījās, ka manas jaunās akadēmijas rektors ir tā pati brunete, kuru es apreibināju?! Viņš stāv uz platformas un runā par gaišo nākotni, kurā Augstā Maģijas akadēmija mūs vedīs, un viņš tikai skatās uz mani. Un kāpēc es domāju, ka rektoram jābūt vecam vīram?
Es uztvēru cita vīrieša svelmainu skatienu un mēģināju paslēpties aiz Stellas, kura stāvēja man tuvāk.
Viņš ir tik vecs, viņš ir tik laipns pret viņu, rektor! Kā es te tagad varu mācīties?! Ir skaidrs, ka viņam nevajadzētu man nodarīt neko sliktu. Tomēr, pirmkārt, viņš ir izglītības iestādes vadītājs un nevar atļauties pārmācīt skolēnus. Īpaši raganām, kas ieradās apmaiņā.
Viņa vēlreiz paskatījās uz viņu, uztvēra gaidošo skatienu un nodrebēja.
Droši vien viņam nevajadzētu… Man saprata, ka neatkarīgi no viņa amata tas netraucēja viņam būt vīrietim. Jauns, izskatīgs, pievilcīgs un pat izskatās tā, ka nabaga raganas sirds sāk dauzīties kā traka.
Paslēpos aiz meitenēm, pat nedaudz noliecos, lai nesastaptu viņa skatienu. Viņa padomāja un uzmanīgi novilka cepuri no galvas, lai pat tā nepazib šim pūķim acu priekšā.
Bet viņi par šīm ķirzakām tik daudz nestāsta! Piemēram, ka viņi nepiedod apvainojumus…
No šīm domām es gandrīz skaļi ievaidējos un paķēru savu slotu, kas nez kāpēc nolēma, ka Stellai aiz muguras nav pietiekami daudz vietas un man jāatgriežas tur, kur biju iepriekš.
Jā, es tā sapratu. Un šīs nepatikšanas vairs nav veltīgas, kā mēdza teikt mūsu kikimora. Tante, starp citu, izrādījās diezgan laba, lai gan ne pārāk kaitīga. Bet kam tu tagad te sūdzēsies? Varbūt rektors? Trīs reizes "ha"! Vai varbūt man vajadzētu viņai pastāstīt, pirms mūsu kuratore aiziet? Protams, par mīlestības burvestību viņi man neglaudīs pa galvu, taču esmu gatavs tikt sodītam. Vienkārši ļaujiet viņam aizvest mani prom no šejienes!
Es cerīgi paskatījos pār Stellas plecu, kad rektors beidza savu runu, un sirmā vecene, kas mūs sagaidīja, mudināja visus doties uz nodarbībām, kā paredzēts. Bet pats nekārtību cēlājs pasmaidīja un pieklājīgi kaut ko sarunāja ar mūsu kuratoru. Viņa saprotoši pamāja ar galvu un viņam uzsmaidīja.
Ko viņi tur apspriež? Varbūt es?
Es gribēju novilkt cimdus un, sekojot vecam bērnības paradumam, sakost nagus.
Cilvēki sāka lēnām izklīst. Meitenes pagriezās un pārsteigtas skatījās uz manu metienu.
– Ko tu dari?
– Ja viņi tagad runā par mani? – es izsprāgu.
Stella skeptiski pasmaidīja:
– Zini, Matilda, varbūt es tagad pateikšu kaut ko banālu, bet tev tas jāzina: ne viss pasaulē griežas ap tevi.
es nošņācu. Tas ir saprotams arī bez viņas. Bet es pats esmu labs: es izpļāpājos, nedomājot. Tomēr viņas vārdi mani nedaudz nomierināja. Patiešām, viņiem ir par ko apspriest pat bez manis, un man joprojām ir laiks runāt ar kuratoru.
Pabeidzusi sarunu ar rektori, viņa pienāca pie mums, un mēs beidzot devāmies reģistrēties kopmītnē. Šī iemesla dēļ viņi pat atlaida mūs no pirmās lekcijas.
Un,