Väljavalitu. Kiera Cass
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Väljavalitu - Kiera Cass страница 5
![Väljavalitu - Kiera Cass Väljavalitu - Kiera Cass](/cover_pre172511.jpg)
Sel ööl ootasin oma aknal, et näha, kas Aspen ronib meie puuonni. Kui Aspen viimaks tuli, läksin ja võtsin ta kaissu. Ta nuttis mu käte vahel umbes tund aega ja süüdistas ennast, et kui ta vaid rohkem töötaks ja paremini hakkama saaks, ei peaks Jemmy süüa varastama. Ja kuidas see oli kohutavalt ebaõiglane, et tema läbikukkumiste tõttu piinleb Jemmy nüüd valudes.
See polnud tema süü, aga seda polnud mõtet korrutada. Ta poleks mind niikuinii kuulda võtnud. Aspeni turjal lasusid kõigi nende elud, keda ta armastas, minu oma sealhulgas. Ja kuna ta kandis niigi palju murekoormaid, ei tahtnud ma, et ta veel minuga oma pead peaks vaevama.
„Kas sa laulaksid mulle? Et saaksin heade mõtetega magama jääda.”
Naeratasin. Mulle meeldis talle laulda. Tõmbasin ta endale lähemale ja alustasin ühte õrna hällilaulu.
Ta lasi mul segamatult paar minutit laulda, enne kui vaikselt mu kaela silitama hakkas. Ta tõmbas mu särgikaeluse alla ja suudles mu kaela ning kõrvu. Ta lükkas mu särgi paela alla ja suudles mu käsivart nii kaugele kui ulatus. Mu hing tahtis kinni jääda. Nii juhtus peaaegu iga kord, kui laulsin. Ma arvan, et ta nautis mu karedat hingamist isegi rohkem kui laulu.
Peagi olime põrandal väikesel mustal nartsul üksteise embuses. Aspen keeras mu enda peale. Lasin sõrmedega läbi ta juuste, ise justkui hüpnotiseeritud. Ta suudles mind nagu palavikus. Sõrmed pigistasid mu pihta, selga, puusi, reisi. Olin alati üllatunud, et mul polnud pärast väikeseid sõrmejälje suuruseid sinikaid.
Olime ettevaatlikud ega lubanud endil päris lõpuni minna, ehkki oleksime seda väga tahtnud. Komandanditundi rikkusime niigi. Ometi ei kujutanud ma ette, et keegi Illéal tunneks meist suuremat kirge.
„Ma armastan sind, America Singer. Kuni ma elan, ma ar-mastan sind.” Tema hääles oli nii sügav tunne, et see ehmatas mind.
„Ma armastan sind, Aspen. Sina oled minu prints.”
Ja me suudlesime, kuni küünlaleek kustus.
Möödas pidi olema tunde, sest mu silmalaud olid muutunud raskeks. Aspen ei muretsenud iial enda une pärast, küll aga minu oma pärast. Nii et ma ronisin redelist alla, haarasin kaasa oma pambu ja penni.
Aspen jumaldas mu laulmist. Aeg-ajalt, isegi kui tal suurt midagi hinge taga polnud, kinkis ta mulle laulu eest ühe penni. Oleksin tahtnud, et ta hoiaks seda oma pere jaoks. Neile kulus iga väiksemgi rahasumma väga ära. Aga mulle olid need märk kõigest sellest, mida ta minu heaks teeks ja kui tähtis ma talle olen. Ma poleks iial suutnud neid ära kulutada.
Taas toas olles tõmbasin peidupaigast välja väikese purgi ja kuulsin mõnusat kõlksatust, kui uusim raha juba ees ootavaid kaaslasi tabas. Ootasin kümme minutit akna all, kuni nägin Aspeni varju puu otsast alla ronimas ja tagaaeda kadumas.
Uni ei tahtnud kohe tulla – mõtlesin Aspenist ja sellest, kuidas ma teda armastan ja kui hea see on, et tema mind armastab. Tundsin end erilise, hindamatu, asendamatuna. Ühelgi kuningannal ühelgi troonil ei olnud mulle midagi vastu panna.
Uinusin see mõte turvaliselt südames.
3. PEATÜKK
Aspen oli riietunud valgesse. Ta nägi peaaegu et ingellik välja. Olime ikka veel Carolinas, aga peale meie polnud seal kedagi. Olime üksi, aga ei tundnud kellestki puudust. Aspen punus okstest mulle krooni, ja me olime koos.
„America,” kõlas läbi une ema karjatus.
Ema pani tule põlema, see kõrvetas mu veel kinniseid silmi. Hõõrusin neid, püüdes lauge lahti venitada.
„Ärka üles, America, mul on sulle ettepanek.” Äratuskell näitas seitse. Olin voodis olnud… viis tundi.
„Rohkem und,” pobisesin.
„Ei, kullake, aja end jalule. See on tähtis.”
Tõusin hädavaevu istuli, riided kortsus, juuksed peas püsti. Ema plaksutas käsi, nagu see aitaks protsessi kuidagi kiirendada.
„America, ole nüüd, ärka üles.”
Haigutasin. Kaks korda järjest.
„Mida sa tahad?” pärisin.
„Et sa osaleksid Valikus. Sinust saaks suurepärane printsess.”
Selle vestluse jaoks oli kell alati ilmselgelt liiga vähe.
„Ema, no tõesti, ma vaid…” Ohkasin, meenutades, mida Aspenile alles eile õhtul lubasin – ma vähemalt täidan selle ankeedi ära. Aga nüüd päevavalgel ei olnud ma küll kindel, kas suudan selle läbi teha.
„Tean, et sa ei taha seda teha, aga ma mõtlesin, et püüan sinuga niimoodi kokkuleppele jõuda, et sa tahad ise oma meelt muuta.”
Nüüd läksid mu kõrvad kikki. Mida ta mulle pakkuda tahtis?
„Arutasime eile õhtul isaga seda asja ja jõudsime järeldusele, et sa oled piisavalt vana, et ise tööotsi vastu võtta. Klaverit mängid sa niikuinii sama hästi kui mina ja kui sa natukene rohkem pingutaks, valdaksid ideaalselt ka viiulit. Ja su hääl… Minu meelest pole kogu maakonnas kellelgi paremat.”
Naeratasin uimaselt. „Aitäh, ema. Päriselt.” Üksi töötamine ei paistnud siiski kuigi ahvatlev. Mismoodi see oleks pidanud mu meelt muutma.
„See pole veel kõik. Sa võid ise tööotsi vastu võtta, esinemas käia ja… poole teenitud rahast endale jätta.” Ta nägu oli seda öeldes üsna krimpsus.
Mu silmad muutusid tõllaratasteks.
„Aga ainult juhul, kui sa Valikus osaled.” Naeratus kerkis ta suunurkadesse. Ta haistis, et suudab mu ümber rääkida, aga eeldas vast siiski suuremat vastupanu. Minus ei leidunud aga võitlusvaimu. Olin juba lubanud osaleda ja nüüd võisin selle eest ka ise raha teenida.
„Sa ikka taipad, et ma saan ainult proovida. Valivad siiski nemad.”
„Jah, ma tean. Aga see on proovimist väärt.”
„Vau, ema.” Vangutasin pead, ise ikka veel šokis. „Olgu, ma täidan täna ankeedi ära. Sa mõtled seda rahaasja ikka tõsiselt?”
„Muidugi. Varem või hiljem lähed sa niikuinii oma teed. Ja oma raha eest on hea varakult vastutama õppida. Ainult ära oma peret unusta, eks. Me vajame sind.”
„Ma ei unusta teid, ema. Kuidas see sellise tänitamise juures võimalik olekski?” Pilgutasin silma, ta hakkas naerma ja kokkulepe oli sündinud.
Duši all üritasin seedida viimase kahekümne nelja tunni jooksul toimunut. Ühte lihtsat ankeeti ära täites teenisin ära oma pere heakskiidu, tegin Aspeni õnnelikuks ja teenisin raha, mis aitaks meil abielluda.
Mina raha pärast väga ei muretsenud, aga Aspen uskus veendunult, et meil peab olema natuke sääste varutud. Juba asja ametlikuks tegemine nõudis omajagu ja lisaks tahtsime pärast pereringis väikese pulmapeo pidada. Minu arvutuste järgi poleks vajaliku summa kokku kraapimine kuigi kaua