Sihtmärk. Stella Cameron
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Sihtmärk - Stella Cameron страница 6
![Sihtmärk - Stella Cameron Sihtmärk - Stella Cameron](/cover_pre224554.jpg)
Nii lahke, nii üldsõnaline –, ja nii piinlik oli teada saada, ehkki läbi lillede, et mees ei soovinud temaga romantilist suhet, kui sellega käis kaasas seks.
Baily sõitis tooliga tagasi laua juurde ning keskendus.
Heli, mida ta oli kuulnud, ei kordunud.
Loomulikult jäi kreemi keemilise koostise valem, mille kallal ta firma heaks töötas ja mis oli Nicki uurimistöö tulemus, laborisse. Tema enda oma, veidi teistsuguse ja palju parema versiooni tassis ta töölt koju ja tagasi oma kotis. See võttis nii vähe ruumi, ainult mõned väikesed topsid kotipõhjas.
Ta kogus enda ette letile kokku kõik, mida ta vajas, kaasa arvatud tühjad katseklaasid.
Ülevalt kostis uus tugev mütsatus. Seekord polnud Baily kõrvaklappe pähe pannud ja ta võpatas müra peale.
Koristajad. Need pidid olema koristajad. Sarah Board töötas ka vahetevahel öösiti, kuid tema oleks enne üles minekut pea ukse vahelt sisse pistnud ja tere öelnud.
Seda tal nüüd kindlasti polnud vaja, et inimesed, kes jõuavad tööle varem kui ette nähtud, tulevad teda segama. Koristajad tulid tavaliselt pärast keskööd.
Baily sobras taskus võtmeid otsides, siis meenus talle, et need olid kotis. Ta leidis võtmed, lahkus kiirustades ruumist ja lukustas enda järel ukse.
Ta käsib koristajatel lahkuda ja tulla tagasi siis, kui nad peavad tulema. Mõned inimesed ei saa aru, et nad peavad järgima reegleid. Liftiuksed olid lahti ja ta jooksis sisse.
Baily pöördus, käsi juba teise korruse nuppu vajutamas. Ta tõmbus tagasi, summutas karjatuse, vaatas ukse poole. See libises kinni.
Kontrollpaneeli juures seisis keegi mees, käed risti rinnal. Ta ei vaadanud Baily poole, vaid vajutas neljanda korruse nupule. Teises käes oli tal püstol.
3
„Võiksin sama hästi ka vanni minna,” sõnas Aurelie. Ta pillas pungil täis riidest koti ja kübara Sarah’ kodus esikupõrandale. Sein esiku ja elutoa vahel oli eemaldatud ning Sarah oli elutoas oodanud, millal Nick tuleb, et nad saaksid jutuajamist jätkata.
„Mõnule,” vastas Sarah. Kõnealuse teema vältimine, kõige tähtsama teema, mis nende kõigi mõtteid hõivas, oli talle meeltmööda. Sarah andis endale aru, et tõenäoliselt oli ta Aureliest enam valmis teesklema, et neil pole suurt probleemi.
Aurelie tuli elutuppa, Hoover kannul lonkimas. „Kas sinuga on kõik korras? Ma mõtlen, kui see põhiline välja arvata, kas oled kombes?” Ta potsatas toolile ja pani jalad üle triibulise damaskusega ületõmmatud käetoe.
„Sa ei pea minu pärast muretsema. Kõik on korras.”
Aurelie ei vaadanud talle otsa. „Sa valetad. Mina valetaksin samuti, kui ütlen, et minuga on kõik korras. Kummalgi meist ei ole midagi hästi ja asjad lähevad ilmselt hullemaks.”
Sarah kuulatas hetkeks pingsalt, lootes kuulda Nicki auto mürinat.
„Õeraas,” sõnas Aurelie, „me oleme suures hädas, eks ole?”
„See pole meil esimene kord.” Sarah ootas, kuni Aurelie tõstis pea ja vaatas talle silma. „Oleme ennegi täbaras olukorras olnud. Tõsi küll, see siin võib muutuda hullemaks, aga me peame kokku hoidma.”
„Me ei saa kogu aeg koos olla. Mis siis, kui Colin meid üles leiab? Mis siis, kui ta on meid juba leidnud? Ta võib oodata seal kusagil, millal tabab kellegi meist üksinda, ja siis meid ükshaaval maha kõmmutada.”
Sarah ei suutnud neelatada. „Ära räägi niimoodi. Colinil poleks mingit võimalust teada saada, kus me oleme.”
„Oleks küll,” vaidles Aurelie vastu. „Ta võis kohe algusest peale teada, aga ta jättis meid rahule seni, kuni me ei ähvardanud teda, sest ta oli väljaspool ohtu ega tahtnud endale tähelepanu tõmmata.”
„Et Nick juba kohale jõuaks,” lausus Sarah. Ta võttis end kokku. Kui tema ja Nick kunagi ühte jäävad, oleks Aureliel sellega väga raske kohaneda. Sarah’l tuleb õele sellest muudatusest rääkida, kui see nii juhtub – kui üldse juhtub.
Peab juhtuma, mõtles Sarah. Ta ei suuda palju kauem taluda olukorda, et ihaleb meest, kes on kättesaamatu.
Hoover tõi kuuldavale ainsa kõmiseva haugatuse, mis meenutas madalat udusireeni, ja potsatas Sarah uhkuseallikale: antiiksele Hiina siidvaibale, mis hakkas sädelema, kui valgus langes lehtede kahvatutele piirjoontele.
„Ta ilastab,” tähendas Sarah. Ta armastas loomi, aga kõigel on siiski piirid.
Aurelie saatis talle pahase pilgu. „Tal oli halb päev. Ta sõi poeukse tagant potitäie krüsanteeme ära. Me tegime tagasi tulles küll peatuse, aga tal ei õnnestunud enne oksele hakkamist Hummerist õieti väljagi saada.”
„Pahasti küll,” ütles Sarah. Ta ei hakka naerma. Päev veeres lõpu poole kahvatulillas ehavalguses. Kui ta poleks pidanud hommikust saati kuumusega võitlema, võiks õhtukuma leebe draama teda ära petta ja mõtlema panna, et väljas on meeldivalt soe. „Delial oli asja New Orleansi. Ta peaks iga hetk tagasi jõudma. Ta saatis meile mõlemale sõnumi, et me läheksime tema juurde.”
„Me ei lähe enne, kui Nick siia jõuab,” vastas Aurelie. „Ma ei taha, et Delia hakkaks muretsema. See pole tema suhtes õiglane pärast kõike, mida ta teinud on.”
Sarah toetus sõrmeotstega aknalauale ja kummardus veelgi lähemale, et avada ribakardinad. „Nad mõlemad peaksid kohe kohale jõudma.”
„Ma olen Nicki pärast mures,” lausus Aurelie.
Sarah oli samuti. Ta tõmbas silmad kissi. Kõhus keeras – jälle. „Ta võtab vastu otsuseid, toetudes meie tunnetele – ma olen selles kindel. Ma tunnen teda liiga hästi. Kui ta ei tunneks end meie eest vastutavana, läheks ta Californiasse. Tema ema… Mary on seal ja ta tahaks tema eest hoolt kanda.”
„Teda matta,” täiendas Aurelie. „Loomulikult tahaks ta seda.”
Sarah vaatas üle õla Aurelie poole. „Ma armastan sind, sest sa hoolid meist kõigist nii palju. Sa mõistad meid. Ja sa mõtled enda peale viimasena.”
„Sa mõtled minust liiga hästi. Täpsem oleks öelda, et esmajärjekorras mõtlen ma meie kõigi peale. Sina oled usaldusväärne, Nick samuti. Suuremat õnne polegi kui teadmine, et võime igal ajal tema poole pöörduda, kui seda ainult vajame.”
Selletaolised märkused näitasid, kui erinevad olid nende tunded Nicki vastu. Aureliele jääb mees suureks vennaks. Aga mitte Sarah’le. „Sul on õigus.” Esimese sammu astumine oli nii hädaohtlik, et Sarah oli seda juba kaua aega edasi lükanud. Aastaid. Ta pilgutas silmi, viivuks rabatuna mõttest, kui kaua ta oli Nick Boardi armastanud, ja seda mitte õeliku armastusega. Ta polnud nende vend.
„Kas