Історія втечі та повернення. Элена Ферранте
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Історія втечі та повернення - Элена Ферранте страница 30
![Історія втечі та повернення - Элена Ферранте Історія втечі та повернення - Элена Ферранте Неаполітанський квартет](/cover_pre978722.jpg)
Увечері, утомлені після цілоденного блукання містом, ми перекусили трохи вдома, а тоді знову вийшли всі разом, щоб провести мого нареченого до готелю. Коли ми прощалися, мати, ще не зовсім твереза, несподівано лунко розцілувала його в обидві щоки. Але коли ми верталися додому, всіляко хвалячи П’єтро, вона замкнулась у собі й за всю дорогу і слова не мовила. Лише перед тим, як піти до себе в спальню, злостиво сказала:
– Тобі надміру пощастило, ти на цього бідолашного хлопця не заслуговуєш.
Книжка добре продавалася ціле літо, і я далі виступала на презентаціях по всій Італії. Тепер я намагалася відповідати на закиди незворушним тоном, який іноді аж заморожував агресивних слухачів. Іноді мені згадувалися слова Джильйоли, і я використовувала їх у своїх виступах, де було потрібно.
Тим часом на початку вересня П’єтро перебрався до Флоренції, оселився в готельчику поблизу вокзалу і зайнявся пошуками помешкання. Він знайшов невеличку квартирку до винайму поблизу церкви Санта-Марія-дель-Карміне, і я відразу поїхала оглянути її. Було то двокімнатне помешкання, темне і в жахливому стані. Кухня маленька, у ванній не було вікна. Коли в минулому я ходила у Лілине нове помешкання вчитися, вона часто дозволяла мені купатися у своїй ідеально чистій ванні, щоб я могла насолодитися теплою водою і пишною піною. У флорентійському помешканні ванна була сидяча, уся потріскана й пожовкла. Я проковтнула своє незадоволення і сказала, що згодна на цю квартиру: П’єтро невдовзі мав почати читати курс лекцій, йому треба було працювати, а не марнувати час. Однаково то були царські палати порівняно з квартирою моїх батьків.
Але коли П’єтро саме збирався підписувати угоду про оренду, забігла його провідати Аделе, яка, на відміну від мене, не побоялася висловити свою думку. Вона сказала, що ця нора геть не годиться для людей, котрим доведеться багато часу проводити вдома за роботою. Тому вона зробила те, чого не зробив її син, хоч і міг би зробити. Сіла на телефон і, не зважаючи на гіперболізовані протести П’єтро, обдзвонила декого зі своїх флорентійських знайомих, які мали певний вплив. Через якийсь час у районі Сан-Нікколо вона знайшла залиту сонцем п’ятикімнатну квартиру з великою кухнею і пристойною ванною за смішне комірне, бо по знайомству. Але на цьому вона не зупинилася – дещо переробила в помешканні своїм коштом і допомогла мені з вибором меблів. Пропонувала, радила, підказувала. Але часто я бачила, що вона не довіряє ані моїй слухняності, ані моєму смакові. Коли я погоджувалася, вона мусила переконатися, що моя згода щира, а якщо не погоджувалася, вона тиснула на мене, аж поки я не змінювала думки. Переважно ми завжди робили так, як казала вона. Зрештою, я рідко їй заперечувала, слухалася без опору і навіть намагалася чогось навчитися. Мене полонив ритм її мови, чарували її жести, її зачіски, сукні, взуття, брошки, намиста,