Tattoo. Читання по очах. В’ячеслав Васильченко
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Tattoo. Читання по очах - В’ячеслав Васильченко страница 22
![Tattoo. Читання по очах - В’ячеслав Васильченко Tattoo. Читання по очах - В’ячеслав Васильченко](/cover_pre139309.jpg)
– Ми проводимо журналістське розслідування вбивства Костянтина Кречета, – невпевнено почав Марченко. – Татуювальника. Його зарізали й викололи очі. Хотіли запитати, чи ти нічого не знаєш? Ти ж людина розумна, досвідчена. Якшаєшся з різними піплами.
– «Розум – це усвідомлення сутності речей»[28], – спокійно відповів Термінатор.
Лисиця почав шкрябати у блокноті. «Повелитель кафе» тільки ковзнув по писаці поглядом, але нічого не сказав.
– І я ж про те, – засовався задоволений Ігор.
Богдан тільки мовчки дивився й слухав. Зараз настав час для соло Марченка. На його слова «Син Неба» відповів:
– «Вершею користуються, коли ловлять рибу. Піймавши рибу, забувають про вершу. Пасткою користуються, коли ловлять зайців. Піймавши зайця, забувають про пастку. Словами користуються для вираження сенсу. Збагнувши сенс, забувають про слова»[29].
Богдан почав скисати. Термінатор набагато складніший, ніж він думав спочатку. І хтозна, чи вони почують хоч щось важливе. У потоці цієї мудрагельської китайської фігні. Але записував усе. І питання. І відповіді. І навіть свої думки.
– Ми згодні забути про слова, – дипломатично відреагував Ігор. – Аби лиш збагнути сенс. – Він намагався знайти вихід із глухого кута. Який, схоже, мав назву «Червоний дракон».
– «Усі знають про користь корисного, але ніхто не знає користі некорисного»[30]. – Термінатор дивився серйозно. Жоден рух, жоден м’яз його обличчя не зрадив цій серйозності. І хоча це була гра, усе здавалося правдою. Чи правда – це теж гра?
Офіціантка принесла чай. Поставивши на стіл три чашки і два порцелянові – зелений і бірюзовий – заварні чайники, вклонилася й пішла назад.
– І нам, схоже, теж не світить дізнатися про «користь некорисного»? – не втримався професор і вліз.
«Імператор кафе» подивився на нього, але відповів Марченку:
– «Безглуздо ступні вкорочувати, коли черевики малі».
– Чудово, – сказав Ігор, розуміючи, що треба приймати правила гри. Тільки так можна хоч щось почути. Цінне чи не зовсім. Інакше одержиш пшик. Хоч і виходило, що відповіді більше нагадували загадки. Які теж треба відгадувати. – Нічого не будемо вкорочувати, – підморгнув він. – Поміняємо черевики… Кречет мав зв’язки з кримінальним світом?
– «Селянин і до ста років може дожити, чиновник – ніколи», – продовжив Термінатор усе з тим же серйозним виразом.
– Ясно. – Ігоря все більше затягувала ця гра. Хоч і нагадувала балансування на лезі. – Сам він нічого злочинного не робив?
– «Краще бути живим жебраком, ніж мертвим імператором». – Обоє блакитних
28
Вислів філософа Мо-ді.
29
Вислів філософа Ле-цзи.
30
Вислів філософа Лао-цзи.