Місто кісток. Кассандра Клэр
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Місто кісток - Кассандра Клэр страница 11
![Місто кісток - Кассандра Клэр Місто кісток - Кассандра Клэр Орудия Смерти](/cover_pre163784.jpg)
Клері заперечливо похитала головою. Здається, вона справді щось побачила, але коли спробувала сконцентруватися, спогади розтеклися, мов вода.
– Ні. Я подумала, що з квартири Доротеї вибіг кіт, та, здається, то просто гра світла.
Саймон здивовано подивився на неї.
– До речі, відучора я нічого не їла, – спробувала виправдатися Клері. – Може, я трохи не в собі.
Саймон лагідно обійняв її за плечі.
– Не перемайся, зараз я тебе нагодую.
– Не розумію, що на неї найшло! – вчетверте повторила Клері, витираючи залишки соусу гуакамоле шматочком начос. Вони сиділи у крихітній мексиканській забігайлівці «Начо Мама».
– Наче садити мене під домашній арешт через тиждень їй було замало, тепер узагалі хоче до кінця літа відправити в заслання.
– Іноді на твою маму щось таке находить, коли вона вдихає чи видихає повітря! – пожартував Саймон і продовжив їсти своє вегетаріанське буріто.
– Вдам, що це було дотепно, – сказала йому Клері. – Тебе не тягнуть в якусь глухомань хтозна на скільки часу!
– Клері, – обірвав її тираду Саймон, – а на мене ти за що злишся? До того ж, це не назавжди.
– Звідки ти це знаєш?
– Ну, я ж знаю твою маму, – сказав Саймон після паузи. – Ми з тобою вже десять років дружимо, не менше. Періодично на неї щось находить, але потім вона передумує.
Клері взяла з тарілки шматочок гострого перцю і задумливо відкусила краєчок:
– Думаєш? Іноді мені здається, що по-справжньому її не знає ніхто.
Саймон закліпав очима.
– Ти не зрозуміла мене.
Клері шумно втягнула повітря в палаючий рот.
– Я про те, що мама нічого про себе не розповідає. Я не знаю ні про її дитинство, ні про сім’ю. Майже не знаю, як вона зустріла тата. У неї немає жодної весільної фотографії. Таке враження, що її життя почалося, коли народилася я. Саме так вона й каже щоразу, коли я намагаюся її розговорити.
Саймон іронічно скривився:
– О, дуже зворушливо.
– Ні, це просто дивно. Я досі не знаю нічого про бабусь та дідусів. Тобто батьки мого батька не дуже її любили, але ж вони не могли бути такими поганими? Що це за люди, які не хочуть навіть зустрітися з онукою?
– Може, це твоя мама ненавидить їх. Мабуть, вони образили її, чи ще щось, – припустив Саймон. – У неї на тілі шрами.
Клері витріщилася на нього.
– Що в неї на тілі?
Він проковтнув великий кусень буріто.
– Тонкі, ледь помітні шрами по всій спині та руках. Знаєш, я бачив твою матір в купальнику.
– Я ніколи не помічала ніяких шрамів, – рішуче сказала Клері. – Гадаю, ти собі щось нафантазував.
Він проникливо подивився на неї і, здавалося, хотів щось сказати, та з сумки дівчини почувся наполегливий дзвінок