Найкраще в мені. Ніколас Спаркс
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Найкраще в мені - Ніколас Спаркс страница 22
![Найкраще в мені - Ніколас Спаркс Найкраще в мені - Ніколас Спаркс](/cover_pre172410.jpg)
Довсон підняв склянку:
– За Така.
Аманда цокнулася з ним, і ураз відчула, що все – близькість Довсона, тягар минулого, відчуття від його обіймів, те, що вони самі у цьому будинку – навалилося на неї усією своєю вагою. Тихенький голос усередині умовляв її бути обережною, запевняв, що нічого путнього з цього не вийде, нагадував, що вона має чоловіка й дітей. Але легше від цього не ставало, скоріше, навпаки.
– То що, двадцять років? – зрештою спитав Довсон.
Він питався про шлюб, але вона так розгубилася, що не одразу зрозуміла.
– Майже. А ти як? Колись одружувався?
– Гадаю, мені не судилося.
Вона роздивлялася його поверх склянки.
– То як, досі насолоджуєшся вибором?
– Радше тримаюся на самоті.
Вона сперлася на стільницю, не впевнена, як саме розуміти його слова.
– Де зараз мешкаєш?
– У Луїзіані, під Новим Орлеаном.
– Як тобі там?
– Так собі. Доки не повернувся сюди, не розумів, наскільки те місце нагадує дім. Тут більше сосен, там більше іспанського моху, а поза тим – жодної різниці.
– За винятком крокодилів.
– Точно, за винятком крокодилів, – він скромно посміхнувся. – Твоя черга. Де тепер твій дім?
– У Даремі. Лишилася там, коли вийшла заміж.
– А сюди приїздиш пару разів на рік, аби матір навідати?
Вона кивнула.
– Коли тато був живий, то вони самі приїздили, в нас же діти. Та коли він помер, стало важче. Мама ніколи не любила водити, тому я змушена їздити до неї.
Зробивши ковток, вона кивнула у бік столу:
– Я сяду, гаразд? Ноги стомилися нестерпно.
– Звісно, сідай. А я постою, в літаку насидівся.
– Вона взяла склянку й рушила до столу, відчуваючи на собі його погляд.
– Що робиш у Луїзіані? – спитала вона, сідаючи.
– Я зводар на нафтовій платформі, тобто допомагаю бурильникові. Заводжу бурову штангу в підіймач, упевнююся, що всі з’єднання тримаються як треба, слідкую за насосами, аби працювали як належить. Розумію, що усе це далеко від тебе, бо ти, певно, ніколи й не бачила платформи, й усі ці штуки важко пояснити, треба показувати.
– Це так не схоже на ремонт авто…
– Це тільки так здається, насправді, схоже. Я в основному маю справу з двигунами й машинами. А у вільний час, трапляється, ремонтую автомобілі. Той фастбек ганяє, як новий.
– Він досі в тебе?
Довсон широко усміхнувся:
– Люблю його.
– Не просто любиш. Закоханий у нього. Тебе від нього було й за вуха не відтягти. Мені-от частенько не вдавалося. Дивно, що ти в гаманці не