Maģa kara līgava. Edgars Auziņš
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Maģa kara līgava - Edgars Auziņš страница 10
![Maģa kara līgava - Edgars Auziņš Maģa kara līgava - Edgars Auziņš](/cover_pre1376794.jpg)
"Es saprotu, par ko jūs runājat," es lēnām atbildēju.
– Ir vērts viņu parādīt ciltij. Viņi šeit ierodas reti.
– Meitene ir zaudējusi atmiņu, bet es viņai piedāvāšu doties uz cilti, varbūt tas viņai palīdzēs atcerēties.
– Iespējams, bet jums jābūt uzmanīgam. Viņi var jūs nepieņemt tik laipni, kā jūs vēlētos. Mežoņi. Tu saproti.
– Es to izdomāšu. Kā tad ar papīriem?
– Viņi visi ir uz galda. Atveriet vidējo atvilktni labajā pusē. Es neatvēru ziņas, kas bija adresētas garnizona priekšniekam.
– Tad tas šodienai. Es ķeršos pie darba, un jūs pārbaudīsiet ziņas un arī atpūtieties.
"Es kalpoju impērijai," viņš sveicināja un aizgāja.
Es apsēdos krēslā, izņēmu vēstules un papīrus, bet neatvēru nevienu no tiem.
Manas domas atkal virzījās uz viesi. Loģiski runājot, manam vietniekam ir taisnība. No kurienes gan citur nāktu vientuļa meitene, ja ne no cilts? Varbūt kāds no viņas radiniekiem tur gāja bojā lavīnā, viņa vienkārši to neatceras.
Es saprotu, ka cilts var nebūt priecīga par manu izskatu, bet es netaisos atkāpties. Esmu pārliecināts, ka arī tur būs gudri cilvēki. Jebkurā gadījumā jums būs jāvienojas, jo meiteni nebūs iespējams slēpt uz visiem laikiem.
Aiz šīm domām es jutu, ka esmu izsalcis un paskatījos pulkstenī. Oho! Ir jau laiks vakariņām!
Vai man vajadzētu mainīties uz vakariņām? No otras puses, šeit nav sekulāras sabiedrības, un Liza vispār neatceras etiķeti.
Toreiz man ienāca prātā doma, ka, pat ja viņa gribētu, viņai nebūs par ko pārģērbties. Cietoksnī var nebūt papildu sieviešu apģērba. Es šeit vēl neesmu redzējusi nevienu sieviešu pārstāvi, tāpēc meitenei pat nebūs ko ģērbt gultā.
Iegāju guļamistabā un atvēru skapi. Ko es gribēju tur atrast, es pats nezinu. Izpētījusi savus pieticīgos apģērbu krājumus, sapratu, ka Lapsai visas manas mantas būs neķītri lielas, bet tomēr paķēru zīda kreklu. Ieteikšu kā naktskreklu. Tas ir iemesls viņu apmeklēt. Es tiešām gribu pārbaudīt, vai viss ir kārtībā. Kad viņi šķīrās, viņa neizskatījās laimīga.
Es pieklauvēju pie dārgajām durvīm, aizturējusi elpu. Ko darīt, ja viņš nevēlas to atvērt? Bet Liza parādījās durvīs ļoti dīvainā tērpā. Uzreiz pat nenojautu, ka viņa kaut kādā viltīgā veidā ietīta palagā, lai šis taisnstūrveida auduma gabals iegūtu kādu eleganci.
Viņa pieņēma kreklu, lai gan bija skaidrs, ka tajā var ietīt trīs reizes.
Viņa pat piekrita vakariņām, kas mani neapšaubāmi iepriecināja, taču pats kopējais garastāvoklis īpaši neuzlabojās.
Es rūpīgi noskaidroju, kas viņu satrauc, izņemot atmiņas zudumu. Es nekad nebūtu domājis, bet viņa bija apbēdināta, ka viņa neprot lasīt. Sarunas gaismā ar deputātu tajā nebija nekā dīvaina. Šaubos, ka kāds no cilts vispār prot lasīt, bet, kad viņa lūdza grāmatas, likās, ka meitene ir pārliecināta, ka prot tās lasīt. Tajā bija zināma nekonsekvence, bet mana galva bija piepildīta ar kaut ko citu.
Šauboties, es piedāvāju iemācīt viņai lasīt, ko Liza pieņēma ar entuziasmu un pateicību. Tas ir kopīgs pamats.
Lūgums lasīt viņai bija pilnīgs pārsteigums. Man likās, ka viņa pati bija pārsteigta, ka to pateica skaļi, bet es tikai priecājos. Tas nozīmēja, ka nebija jāmeklē attaisnojums, lai paliktu. Es mēģināju lasīt ar izteiksmi, lai viņai tas patiktu, un, acīmredzot, izdevās. Manas balss iemidzināta, Liza klusi aizmiga, ar rokām apskāvusi ceļgalus.
Es noliku grāmatu, piegāju pie gultas un uzmanīgi izlaidu to viņai cauri matiem. Likās, ka tie uzsprāga dzirksti, atbildot. Apbrīnojami skaista parādība, kaut arī nesaprotama. Es nekad neesmu jutis viņā burvību, kas nozīmē, ka ir dāvana. Atliek tikai noskaidrot, kura.
Viņš apsedza meiteni ar segu, pielika malku kamīnam un devās uz savu istabu. Mums jāizdomā, kā viņai pastāstīt par cilti. Ko darīt, ja viņa nevēlas tur iet? Vai arī es nevēlos, lai viņa iet? Es biju apjukusi savās domās un jūtās. Man laiks iet gulēt!
10. nodaļa
Asilisa
Es pamodos agri. Tas pat ir pārsteidzoši, es cerēju gulēt ilgāk.
Pirmais, ko ieraudzīju, bija krekls, ko Krispins vakar atnesa. Man nebija laika pārģērbties, jo es aizmigu, romāna iemidzināta. Cik viņam patīkama balss! Es negaidīju, ka varēšu aizmigt blakus svešiniekam, bet tieši tā notika.
Kādu laiku viņa vienkārši gulēja, cenšoties ne par ko nedomāt, tad piecēlās un iemeta malku kamīnā, jo gandrīz viss tur bija izdedzis. Viņa atkal apgūlās un skatījās, kā liesmas lēnām uzliesmoja. Tik fascinējošs skats… Var ilgi skatīties.
Tomēr es neplānoju visu dienu pavadīt gultā. Tāda laika pavadīšana man bija galīgi ārpus rakstura, tāpēc, kad istabā kļuva gaišs, nomazgājos un saģērbos. Izrādījās, ka nav ar ko ķemmēt matus, tikai izķemmēju matus ar pirkstiem, lai tie nekļūtu pārāk pinkaini, un paskatījos ārā pa durvīm.
Koridorā neviena nebija, un es pilnībā izgāju ārā, aizverot aiz sevis durvis.
Krispins neienāca, un tam ir daudz iemeslu. Es sliecos domāt, ka viņš negribēja mani pamodināt, lai es varētu nedaudz pagulēt, bet es vienkārši biju izsalcis, tāpēc man vajadzēja paskatīties uz viņu, lai uzzinātu par brokastīm. Diez vai pats to dabūšu.
Es izlēmīgi piegāju pie viņa kambariem un pieklauvēju. Pēc pāris sekundēm durvis atvērās, it kā vīrietis tikai gaidītu, kad es atnākšu.
"Labrīt," es nolēmu būt pieklājīgs, jo burvis neteica ne vārda.
"Un jūs," viņš pēkšņi pasmaidīja tik atklāti, ka neviļus uz manām lūpām parādījās smaids. "Nāc iekšā," viņš pagāja malā.
Uzmanīgi pārkāpu pāri slieksnim, lai gan te biju tikai vakar. Rīta gaismā viss nebija tik drūms, lai gan joprojām bija skumji.
– Kā tu gulēji?
"Pārsteidzoši spēcīgs," es atbildēju uz viņa jautājumu. – Es neko nesapņoju, tikai agri pamodos.
– Spēcīgs ir labi, bet ko tu darīji, kad pamodies?
– Pilnīgi nekas, es vienkārši gulēju, iekuru kamīnu, apbrīnoju uguni. Ar pieredzi uzzināju, ka man nav ķemmes.
"Es varu piedāvāt izmantot savu," burvis nekavējoties ieteica. – Vēl nav kur citur dabūt citu.
"Varbūt es pieņemšu šo piedāvājumu," viņa atbildēja labvēlīgi, jo viņai nebija lielas vēlēšanās staigāt ar pinkainiem matiem.
Krispins