Співдружність. Енн Патчетт
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Співдружність - Енн Патчетт страница 19
![Співдружність - Енн Патчетт Співдружність - Енн Патчетт](/cover_pre249199.jpg)
Вони завернули на Альварадо-стрит у напрямку бульвару Олімпік, а згодом з’їхали на бокову вуличку, що вела до житлових кварталів. Уже була глуха ніч, Фікс вимкнув сирену, але залишив увімкненими проблискові маячки, а тому щоразу, як вони проїжджали повз якийсь будинок, фіранки на вікнах трішки відхилялися: то мешканці цікавилися, кому там непереливки і хто це так безтямно викликав копів у їхній спокійний квартал, де кожен має принаймні одну таємницю. У будинку, до якого вони прямували, не світилося. Коли жителі будинку знають, що до них їде поліція, то вони швиденько вкладаються спати й вимикають світло. Ось так завжди.
– Схоже, ми запізнилися, – зауважив Ломер. – Вони вже сплять.
– Ну, то розбудімо їх.
Чи боялися вони тоді? Фікс не раз питав себе про це пізніше. Наступні після тієї ночі роки Фіксові Кітінґу довелося дізнатися про страх геть усе, до найменшої деталі, хоча він і навчився поводитися так, щоб вираз його обличчя залишався незворушним. Але в ті роки, коли він усе ще працював разом із Ломером, він заходив у будь-які двері з упевненістю, що неодмінно вийде знову.
Це був невеличкий будинок із малим квадратним подвір’ям. Він мав такий вигляд, як і всі інші будинки на тій вулиці, якщо не зважати на живопліт з буґенвілеї та її яскравих ядуче-рожевих квітів.
– Звідки тут узялася така краса? – спитав Ломер, проводячи рукою по листю живоплоту.
Фікс постукав у двері спочатку кістяшками пальців, а потім ручним ліхтариком. У мерехтінні вогнів поліційної машини він помітив, що на дерев’яній поверхні