Війна з державою чи за державу? Селянський повстанський рух в Україні 1917–1921 років. Колектив авторів
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Війна з державою чи за державу? Селянський повстанський рух в Україні 1917–1921 років - Колектив авторів страница 21
![Війна з державою чи за державу? Селянський повстанський рух в Україні 1917–1921 років - Колектив авторів Війна з державою чи за державу? Селянський повстанський рух в Україні 1917–1921 років - Колектив авторів](/cover_pre213590.jpg)
Суспільну основу антигетьманського руху серед селян становили противники курсу на відновлення великого землеволодіння і жертви ексцесів, вчинених за участі або за потурання представників влади. Змушені повертати привласнені землі й інше загарбане майно, втративши частину власних статків внаслідок реквізицій і стягнення штрафів, зазнавши покарань, образ і принижень, мешканці багатьох сіл ставились до гетьманського уряду та його іноземних союзників вкрай вороже. Протягом літа й осені 1918 р. кількість ексцесів зростала, з ними більшала кількість скривджених і, відповідно, неприхильних до влади. Г. Колос, один із керівників антиурядового руху на Катеринославщині, згодом визнавав, що до травня 1918 р. селян було не так просто підняти на активний протест, але потім їх настрої змінились. Колос писав у спогадах: «Возврат земли помещикам задел за самое больное место крестьянство. До этого времени некоторые более отсталые крестьяне говорили: „Нехай деруться, кому хочеться власти, а наше діло маленьке – нам би земельки побільше“. А когда эту-то земельку им приказали отдать, да к тому же начали порки давать и контрибуции заставили платить, то тут мужички заговорили иначе»[103].
Серед селянства політикою гетьмана були невдоволені головним чином найбідніші прошарки, що зазіхали на поміщицьку землю. Однак підстави для обурення були й у заможних селян. З приводу штрафів, які німецькі частини стягували в селах, прокурор Київського окружного суду 16 листопада 1918 р. зазначав: «Все эти „контрибуции“ вносят сильное ожесточение в среду сельских жителей и, падая своей тяжестью на наиболее зажиточный и консервативный элемент деревни, отталкивают последний от созидающегося правового строя и создают благоприятную почву для развития революционных и повстанческих движений»[104].
Більшу частину сільського населення, за спостереженнями урядовців, турбував лише власний добробут, до державних і політичних проблем як таких більшості було байдуже. У доповіді керівництву Державної варти про справи у Херсонській губернії на початку липня 1918 р. зазначалось: «Отношение крестьянского населения к австрийцам пока трудно определить: они не отдают себе ясного отчета в целях прихода на Украину австрийцев и задач, ими преследуемых. Больше всего
103
Державний архів Дніпропетровської області (далі ДАДО). – Ф. 24. – Оп. 1. – Спр. 342. – Арк. 8.
104
ЦДАВО України. – Ф. 2207. – Оп. 1. – Спр. 805. – Арк. 3.