Дарунки. Даніела Стіл
Чтение книги онлайн.
Читать онлайн книгу Дарунки - Даніела Стіл страница 16
![Дарунки - Даніела Стіл Дарунки - Даніела Стіл](/cover_pre249184.jpg)
– Тож його заповіт, – продовжував адвокат, – відображає філософію, згідно з якою він хоче змінити ваше життя вже зараз. Оскільки ваше віддалене майбутнє вже забезпечене завдяки вашій матері. А до того він залишив вам нерівні суми грошей, що також не є традиційним підходом, але, на його думку, відповідає можливим потребам кожного з вас у контексті того, що ви робите в сьогоденному житті. Це, як він наголошує в заповіті, не означає жодної нерівності в любові до кожного з вас. – Він обвів усіх поглядом, а Вероніка помітила, що на обличчі Берті промайнув дещо нетерплячий вираз сподівання. Йому були байдужі батьківські пояснення – він лише волів знати, скільки отримає.
– Ваш батько хотів, аби кожен із вас отримав те, що послужить йому найкраще, і щодо цього був дуже конкретним, – пояснив адвокат, і троє дівчат кивнули. Тоді Арнольд узяв останній заповіт Пола й почав зачитувати безпосередньо звідти. Він мав копії для кожного з присутніх, але не поспішав роздавати їх, вважаючи за краще спочатку пояснити.
– «Моїй доньці Тіммі, яку я люблю і якою глибоко захоплююся, я залишаю таку суму…» – Арнольд озвучив цифру, і очі Тіммі розширилися від подиву. Сума, яку він заповів, здавалася їй дуже великою, і іншим також. – «І моє бажання полягає в тому, щоб на ці гроші вона придбала будинок у тій місцевості, яку вважатиме слушною, і відкрила в ньому власний заклад, що допомагатиме бідній верстві населення, з якою вона працює, а також заснувала власну фундацію, що дозволить їй робити якнайбільше добра, надавши свободу діяти так, як вона вважатиме за потрібне. Я цілком вірю в те, що вона блискуче впорається власними силами. І через неї я маю можливість допомогти людям, яким ніколи не допомагав за життя. Сподіваюся, що цей спадок трохи покращить її невисоку думку про мене як про довершеного егоїста. Я справді був таким, але зараз моє бажання – допомогти їй, а через неї – цим нужденним».
Тіммі слухала, і на її очі навернулися сльози. Вона ніколи не очікувала цього від батька. Її сестри й мати схвально всміхалися, так само крізь сльози.
– Не знаю, що й сказати, – пошепки мовила вона, глибоко зворушена отриманим спадком.
– Ми з твоїм батьком провели деяке розслідування. Сума, яку він заповів тобі, має сповна покрити витрати на придбання будинку, як він зазначив, і все, що необхідно, аби зрушити з місця такий проект.
А тоді, попереджаючи